Režie:
François OzonScénář:
François OzonKamera:
Yorick Le SauxHudba:
Eric NeveuxHrají:
Évelyne Dandry, François Marthouret, Marina de Van, Stéphane Rideau, Lucia Sanchez, Jean DouchetObsahy(1)
Zdánlivě poklidné soužití jedné spořádané rodiny je narušeno. Syn právě zjistil, že je homosexuál, starší sestra páchá sebevraždu a projevují se u ní sadistické sklony, služebná se chová divně a její manžel v sobě objevuje skryté pudy. Pokud jde o otce, ten vše považuje za přirozenou součást vývoje jedince, zatímco matka si není jistá, jestli z toho nezačíná bláznit. Že by za to mohla jejich nová krysa? (Richie666)
(více)Recenze (25)
Dokud jsem to bral jako absurdní komedii, tak to bylo celkem fajn. Ne všechny scénky samozřejmě fungují, ale u některých jsem se bavil docela dobře. Od určité chvíle mi ale došlo, že to své absurdní "poselství" Ozon naopak bere vážně a kvůli tomu šly mé dojmy hodně dolů. Co to hlásá? Naprostou svobodu všem sexuálním úchylkám, smrt "zpátečníkům" a těm, co to neoslavují. No paráda. Kdyby to byl absurdní závěr toho všeho, asi bych neměl problém, ale proč by se někdo u absurdní komedie tak moc patlal s tím, aby ten závěr působil skutečně promyšleně s nejednou metaforou? SPOILER Přitom ta metafora s krysou je divná, ten otec nic vyloženě nekritizoval, proto nechápu, proč byli z jeho smrti na konci všichni tak nadšení a proč zrovna on měl být tím naprostým zlem... KONEC SPOILERU Sorry, ale tohle fakt neberu, nesouzním s tím ani trochu a ani přes celkově zajímavě divnou atmosféru, solidní filmařskou stránku a herecké výkony, nějakou propracovanost a pár vtipných scén nemám potřebu tomu dávat vyšší hodnocení. Fakt ne. A na něco dalšího od Ozona se asi podívám až za hodně dlouhou dobu... 2* ()
Moje první a doufám, že poslední zklamání z Ozona. Ze začátku jsem si říkal, chápu, parodie a zesměšnění příšerných sitcomů, které zaplavují televize. Postupem času mě ale nadsázka začala připadat neúnosná a ubohá a ke konci už jsem se nudil a zlostně nadával, že můj oblíbený a mnou velmi obdivovaný režisér natočil něco takového. Milostná dramata a příběhy ze života mu sluší mnohem víc. ()
To, že se vnímání člověka mění s tím, jak nabývá vědomostí a životních zkušeností, i když emočně-duševní základ zůstává v podstatě neměnný, je více méně známo. Dohady se vedou jen o procentech vrozeného a získaného, vnitřního a vnějšího, změny a stálosti atp. Nicméně stačí se podívat na ten který film po několika letech (největší rozdíl je asi mezi vnímáním v dětství a v dospělosti), aby bylo jasné, že ten, kdo se mění, není jen člověk, ale i svět kolem něj a s tím spojený duch doby. V době svého vzniku byl Sitcom lehce skandálním a hravým prohlášením o svobodě na poli lidské sexuality zcela v duchu Kinseyho (http://cs.wikipedia.org/wiki/Alfred_Charles_Kinsey) a obvyklou až povinnou uměleckou kritikou měšťanských poměrů. Dnes je to, dá se říci, obyčejná hříčka začínajícího režiséra, který se tenkrát mohl cítit v normální rodině a obecně ve společnosti více či méně nepatřičně se svou homosexualitou. Doba se změnila a s ní i celospolečenské vnímání dříve okrajových skupin a jejích sexuálního života a to natolik, že se začíná zdát, že menšinou teď začíná být právě ta tzv. normální sexualita. Slavoj Žižek o tomto celkovém převrácení napsal: Deleuziánský filosof Brian Massumi vysvětluje, jak kapitalismus překonal logiku totalizující normality a adoptoval logiku nepředvídatelných krajností: „Čím více proměnlivosti a nepředvídatelnosti, tím lépe. Normalita ztrácí svoje panství. Pravidelnost začíná prohrávat. Toto prohrávání je součástí hnacích sil kapitalismu.“ (konec citátu). K tomu Naděžda Tolokonnikova dodala: Protihierarchické struktury a odnože pozdního kapitalismu jsou úspěšnou reklamní kampaní za kapitalismus samotný. Moderní kapitalismus se musí předvádět jako flexibilní a dokonce výstřední. Všechno slouží k opanování zákazníkových emocí. Moderní kapitalismus nás ujišťuje, že se chová podle principů svobodné kreativity, nekonečného pokroku a rozmanitosti. Přikrášluje svoji lepší stránku, aby zakryl skutečnost, že miliony lidí jsou zotročeny všemocnou a neuvěřitelně neměnnou normou produktivity. (konec citátu). To jest odlišnost ba výstřednost všelijakých minorit pouze potvrzuje a zdůrazňuje hlavní střední proud lidského života, podobně jak výjimka potvrzuje pravidlo. To může podnítit člověka k opačnému pohledu na tento film, kdy se najednou ukáže, že osamělý a ohrožený je otec rodiny – jediný, kdo je zotročený všemocnou neměnnou normou normality a každodennosti. A z tohoto hlediska je tento muž malá mírná krysa, jež se zahnaná neobyčejností do kouta odhodlá bránit. Jak ukazuje film, neúspěšně. ()
Jeden ze starších Ozonových filmů, který - stejně jako jeho pozdější filmy - zpracovává téma sexuality s ozonovským humorem (krysa, dialogy, sny). Víc se mi líbí jeho novější filmy, kdy sexualita není tak otevřeným tématem, ale spíš se děje tak nějak pod povrchem. To však neubírá tomu, že herci jsou úžasní. Hlavně otec a matka. A krysa. ()
Pohled do soukromý jedné obyčejné nóbl francouzské rodinky. Jedna maličká krysa způsobí, že chce najednou každý prolomit nějaké společenské tabu. Ale může za to opravdu ubohý čtyřnohý miláček? Z celé téhle divné domácnosti je nejlepší matinka. A jediná scéna, která se odehrává mimo interiér, je ta úplně poslední a jedna z nejlepších. Opravdu to natočil Ozon? ()
Galerie (16)
Photo © Mars Distribution
![Sitcom - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/163/814/163814904_a043b5.jpg)
Reklama