Kamera:
Masataka IkegamiHudba:
MockyHrají:
Kana Ičinose, Sumire Uesaka, Hiroši Kamija, Miju Irino, Mamoru Mijano, Akio Ócuka, Acuki Tani, Hiroši Širokuma, Mijuri Šimabukuro, Ikudži Nose, Micuaki Kanuka (více)VOD (1)
Epizody(24)
-
True Colors (E01)
-
Born to Run (E02)
-
Fire and Rain (E03)
-
Video Killed the Radio Star (E04)
-
Every Breath You Take (E05)
-
Life Is a Carnival (E06)
-
Show Me The Way (E07)
-
All the Young Dudes (E08)
-
Dancing Queen (E09)
-
River Deep, Mountain High (E10)
-
With or Without You (E11)
-
We've Only Just Begun (E12)
-
Walk This Way (E13)
-
The Kids are Alright (E14)
-
God Only Knows (E15)
-
A Natural Woman (E16)
-
Head Over Heels (E17)
-
Only Love Can Break Your Heart (E18)
-
People Get Ready (E19)
-
Immigrant Song (E20)
-
It's Too Late (E21)
-
Just Like Heaven (E22)
-
Don’t Stop Believin’ (E23)
-
A Change is Gonna Come (E24)
Obsahy(2)
Brigádnice Carole se seznámí s bohatou Tuesday a společně si uvědomí, že jsou přesně těmi hudebními partnerkami, které hledaly. Společně by jim to mohlo vyjít. (Netflix)
Recenze (8)
Další z kousků, které krásně vypadají a zní, ale obsahově nestačí. Děj prakticky kopíruje NANA, jen je zde místo na romantiku kladen větší důraz na hudbu a všechno je mnohem méně propracované, v čele s jednodimenzionálními postavami, které by si zasloužili větší hloubku. Takto jsou totiž hlavní hrdinky nějak moc dokonalé a antagonisti nějak moc otravní a mě je tak úplně jedno, co se s nimi děje, a proto na mě nepůsobí ani emoce. A upřímně mi moc nevyhovuje ani tempo vyprávění, které jakýkoliv vývoj čehokoliv nacpe do montáže jedné písně a zbytek dílu se pak vesměs nic neděje. Chcete-li Watanabeho a hudbu, mnohem lepší volba je podle mě Sakamichi no Apollon. Tohle neurazí ani nenadchne a pro mě to znamená drop po 3. epizodě s tím, že ale nevylučuju, že se k tomu někdy v budoucnosti vrátím. 6/10 ()
Bohužel průměrné anime, přestože se tvůrci snaží, je tam spousta nových písní, je pěkně animované, nedokáže zaujmout tím nejdůležitějším a to jsou postavy. Nějak ani nevím, že by se vyvinuly, vlastně jsem nějak nedokázala zaznamenat jeji progres na poli hudebním... skoro jako by to šlo samo bez námahy. Jasně, měly své trable, ale vlastně to bylo úplně jedno. I kdyby žádné neměly, nic by se nezměnilo. Na tohle anime se tedy nekouká kvůli postavám, ale spíš kvůli režisérovi a nakonec snad i kvůli písním (já mám ráda filmy, které jsou o hudbě, takže to byl další důvod, proč jsem k tomu usedla). Ale tak nějak trvalo hrozně dlouho, než jsem anime dokoukala, neumí úplně chytnout. Je povrchní. Ale nakonec pokud to berete jako oddechovku k jídlu, naprosto dostačující. 50 %. ()
Začněme pozitivně, ono je totiž docela příjemné, když je hudební anime hodně o té hudbě. C+T mají hudby opravdu spoustu, minimálně mi to vychází jedna píseň na episodu, někdy i dvě. Hudba je zde pestrá, stejně jako zpěváci, kteří se zde objeví a řekněme si, že Mars budoucnosti je co se týká rozmanitosti a otevřenosti k některým tématům mnohem dál, než jsme my v roce 2019. Díky tomu je dost velká šance, že si tu každý najde hudbu, která se mu bude líbit a nejspíš i objeví postavu, která ho zaujme. Žel je dosti pravděpodobné, že to nebude ústřední duo. Je sice hezké že jsou obě hlavní hrdinky tak sociálně polarizované a každá má nějaké ty svoje problémy, ale dle mého působí hodně nevýrazně a tak je dost možné, že vás jejich patálie nebudou prostě zajímat. Navíc díky tak silnému fokusu na hudbu nedostávají hlavní hrdinky příliš prostoru na nějaký výrazný charakterový rozvoj, jejich životní trably se řeší spíš až v samotném závěru a po pravdě v tuhle chvíli mi výsledky jejich trápení a drobná dramata, která se tady předvedla, byla už vcelku ukradená. Nedokázal jsem si k ústřední dvojici vybudovat vztah, jejich trápení nebyla mými, zkrátka jsem většinu času skoro nic necítil. Ono tomu po pravdě nepomohlo ani to, že první polovina anime by se dala shrnout do jedné věty "Sto a jeden způsob, jak se (ne)prosadit v hudebním průmyslu". A tak se stalo, že místo hlavních hrdinek mi přišla mnohem zajímavější Angela a její příběhová linie, nejsympatičtější postavou mi byl Tao - dokonce i DJ Ertegun pro mě byl povedenější než ústřední duo a to se docela dlouho choval jak DJ Paul Bulva. Výsledný dojem pro mě tak zachraňuje samotné zakončení s vcelku sympatickým poselstvím, i když jsem pak měl chuť zapálit si jointa, nasadit Lenonky a jít k ohni zpívat Kumbaya. Ale tak jasně, zpěv světové problémy nevyřeší (to třeba ani kytka), ale zpěváci i jiné osobnosti můžou ukázat směr... Takže ještě naposled - Líbila se mi hudba, některé vedlejší postavy, animace a lepší poselství než třeba to od Gréty (i když to v hudebním doprovodu taky může vypadat zajímavě...). Nelíbilo se mi tempo příběhu, nenašel jsem si cestu k hlavní dvojici, zkrátka jsem tohle anime nijak extrémně neprožíval. Za mě 6,3/10 ()
Má to spoustu hudby, ale v paměti utkví jen některé skladby. Nápad se zasazením na Mars není špatný, ale potřeboval by ještě trochu propracovat. Hlavní hrdinky jsou Mary Sue jak vyšité, ale nerozčilují svou přítomností. Zajímavější jsou spíš vedlejší postavy, ale ani u nich se nedá mluvit o nějakém výraznějším vývoji. Zápletka je příšerně otřepaná, ale dá se to sledovat. Jede si to podle jasně daného vzorce, ale občas dovede překvapit. Seriál je bohatý na nejrůznější dějové kličky a zvraty, ale stejně ve výsledku působí jako prostinká pohádka. Udrželo to mou pozornost do konce, ale zároveň nepohltilo. První opening i ending dobrý, ale druhý opening i ending nic moc. Režíroval to Watanabe, ale nepůsobí to tak. Chtěl jsem víc, ale nedočkal jsem se. Lepší než leckteré hudební anime, ale od téhož režiséra je třeba mnohem lepší Sakamiči no Apollon. Zvažoval jsem dát lepší 2*, ale dávám horší 3*. Měl jsem původně chuť na ležák, ale asi si dám ale. ()
(po první polovině) I přes o něco odlišný hudební rozhled než měl mnou oblíbený Kovboj Bebop se to dobře poslouchalo. Složením postav i kresbou je to to samé (dobré). Příběhově je to (alespoň zatím) stokrát viděný underdog story včetně nudně předvídatelného tournament arcu. I přes poměrně dost písní (byť ne příliš rozdílných) u mě jako vrchol stále zůstává jam z první epizody (nepočítám-li písničku ze závěrečných titulků, která byla "vyplýtvána" na bláznivý videoklip, a u které jsem si vzpomněl na píseň ze závěrečných titulků prvních dvou řad SvTFoE) Ba co víc, dokonce je můžete i vidět naživo. Zůstává mi pouze záhadou, proč titulní duo zpěvaček mimo zpěv dabuje někdo úplně jiný, anglicky i japonsky. Mrzí mě také, že se neudržel zvyk nějakým způsobem zařadit název písně/epizody do děje jako v případě True Colors. Alespoň do 11. epizody. (po druhé polovině, na Netflixu trefně zpřístupněné den před fiktivními narozeninami Carole) Sotva nudně převídatelný tournament arc skončí, roztočí se kolotoč událostí, na který sice v seriálu není dostatek místa, takže některé situace jsou řešeny hodně zkratkovitě, i tak se ale najde spousta příležitostí k rozdávání útržků životních filozifií. Co naštěstí nebylo řešeno zkratkovitě byly písně, kterých bylo stále dost, byly však již dostatečně odlišné a ještě více kvalitní. Několik dílů před koncem začne být zároveň jasné, kam se bude seriál ubírat, přičemž končí podobně uzavřeně jako již zmíněný Kovboj Bebop. ()
[Po 12 ep] Je to příjemný refresh ve změti toho, co nám jarní sezóna v roce 2019 přinesla... Příjená hudba, postavy i příběh. Mnoho lidí to však srovnává se starým anime Nana a absolutně se jim nedivím. Až na lehké odlišnosti je to velmi podobná věc, akorát začleněná do "dnešní doby", kdy světem hýbou hitparády a tweetování s instáčem místo hraní po zapadlých klubech s tunou cigaret v puse. I když jsou tam písně pěkné, jejich skládání je více než úsměvné. "Hej Carole, taky nemůžeš spát? Co takhle na zítřejší soutěž složit další písničku" "Ok, super nápad!". Mám tedy jednu radu pro ty, kterým se toto anime líbí... Mrkněte na Nanu. Je po všech stránkách lepší. I ta hudba je značně odlišný level. Pokračuji ve sledování. [Po 24 ep - konec] Hurá, konec... Shrnout se to dá do "umělá inteligence dělá hudbu, my ji uděláme ze srdce a bude lepší. A hádejte. Je lepší." Čím víc se to blížilo konci, tím to bylo více trapnější a čitelnější, konečný song je hodný Superstar 5. dílu a to, že tam všichni brečí ještě neznamená, že by to mělo vyvolávat nějaké emoce, pokud je to napsané, jak je to napsané... Autor si řekl "co by se líbilo lidem - underdog potká rich underdog - na povel píšou písně, které jsou TOP - ale nesmí se jim dařit hned! Časem ale utkví v srdcích - ukazovat radost a pláč, to zabírá - časem si je lidi oblíbí - nejlepší favoritce se stane něco hrozného - to však překoná kvůli protagonistkám - zpívámě všichni současně - lepší to být nemůže". My god... Příběhová lajna Angely byla od začátku do konce neskutečně nudná. Carole a Tuesday též, jen se usmívaly, plakaly nebo dělaly vtípky s jejich gay kamarádem. Prakticky jediná postava, co to tam zachraňovala, byl Erdogan, který si vyslouží mé chvály. Poslední episoda prakticky výsměch. Koukněte na Nanu, pokud si chcete užít podobnou tématiku, popřípadě na Nodame Cantabile, pokud jen klasickou hudbu s inteligentním humorem, který vás rozloží... Toto nedoporučuji nikomu. Vývoj postav na bodu mrazu, vše strojené, hudba se nedá krom C&T poslouchat (krom songu F*CKING BULL*HIT, který mě naprosto položil :-D). We copy! 25 % ()
Největším úpadkem Carole & Tuesday je, že ve finále až tak moc neřeší vedlejší postavy, které hýbou příběhem poměrně dost. Dočkali jsme se dnes posledního dílu.. a já získala mnoho dalších otázek, které mi seriál prostě pořádně nezodpověděl. Moje nejoblíbenější postavu od počátku byl Tao (takže se autoři pochopitelně rozhodli mu dát, co nejméně prostoru, ale budiž.. to už tak bývá), ale v druhé třetině se to trochu zlepšilo. Spíše třetí čtvrtině.. Angela mi nakonec byla sympatičtější, než všechny hlavní postavy dohromady. Kek, tomu říkám výsledek.... Carole & Tuesday, duo tak odlišné, jak si to zákon anime přeje. Proč ne. Bohatá holka, dcera kandidátky na prezidentku Marsu, a holka ze Země. V průběhu 24 dílů se tam mihne i plno dalších důležitých a nedůležitých postav, které si buď nějakým způsobem zapamatujete, nebo na ně s radostí zapomenete. Častokrát jsem viděla komentáře, které Carole & Tuesday přirovnávají k NANĚ - a tito lidé mají i nemají pravdu. Ano, je to o hudbě, ale rozhodně hůř podané, než v Naně ("Hej, Tue, nemůžu spát, jsou dvě hodiny ráno, půjdeme složit nějakou písničku na další koncert, o kterém jsem se dozvěděly den předem?" *rve si vlasy* Nope, nebudu se rozčilovat, tohle je moc i na mě). A ne, příběh se poté stočí jiným směrem, k politice... a to mi místy připadalo zmatené a neúplné. Proto ty otázky na konci, které mám pořád v hlavě. Hlavně poslední Taova scéna s Angelou - nějaké podrobnější vysvětlení?? Asi ne. Ani jeden OP mě nezaujal, líbil se mi jen druhý ED, který posléze krásně odrážel, co se s příběhem dělo (aspoň něco). Zbylé písně byly zajímavé, názvy dílů odkazovaly na skutečné písně. Zajímavý detail. Když se na to tak dívám a přičítám a odečítám, jsem někde na 7,5/10. Spíš slabých 7/10. Ale rozhodně to lepší anime z jarní sezóny. (Na to, že se jednalo o original work) ()
Bylo by to skvělé, nebýt toho, že se jedná o věc vytvořenou na objednávku Netflixu. A je to na tom příliš poznat. Propaganda, některé vynucené prvky.... A tak je zde možné najít skvělé okamžiky, stejně jako chvíle, kdy se oči protáčí v sloup a divák posouvá dál. Škoda. ()
Reklama