Režie:
Kantěmir BalagovScénář:
Kantěmir BalagovKamera:
Xenija SeredaHudba:
Jevgenij GalperinHrají:
Viktorija Mirošničenko, Vasilisa Pěrelygina, Timofej Glazkov, Igor Širokov, Ksenia Kutěpova, Konstantin Balakirev, Olga Dragunova, Polina Kutěpova (více)Obsahy(1)
Rok 1945, Leningrad. Obléhání města trvalo neuvěřitelných 900 dní. Válka zdevastovala celé město i její obyvatele. Mezi zoufalými obyvateli dochází k vraždám, rabování a kanibalismu. V tomto pekle hledají dvě mladé ženy cestu, jak znovu začít žít mezi ruinami zničeného města. (Pilot Film)
Recenze (27)
Film ktory sa odohrava v Leningrade na jesen roku 1945,zvažuje uzky vstah medzi Dyldou a Mashou,obe boli medzi 800 tisic ženami,ktore bojovali v sovietskej armade počas druhej svetovej vojny.Na začiatku filmu je Dylda ukazana ako zdravotna sestra v nemocnici pre veteranov,ktora sa stara o maleho chlapca Pashku,ktory sa byt jej synom.Ale potom omylom spôsobi smrt chlapca pri mrazivom zachvate.Masha sa vrati domov a zisti že jej syn Pashka zomrel.Chlapcova smrt nie je katalyzatorom vyrazneho,vinou riadeneho rozpadu medzi oboma ženami,ale skôr podnetom zvlašneho spoluzavisleho vztahktory sa narodil z nesmierneho utrpenia.Toto nastavuje ton pre zvyšok filmu,ktory okrem zvladnutia traumy protagonistov odhaluje aj utrpenie ludi okolo seba.To všetko sa prejavuje v Mashinej tužbe mat dalšie dieta,ktore by porodila Dylda,lebo Masha je v dôsledku zranenia z vojny neplodna.Masha tuži po dietati,Dylda po Mashi.Film ma aj uchvatnu vizualnu estetiku,skvelu kameru a vyborne herecke vykony dvoch hlavnych herečiek.28-ročny Kantemir Balagov natočil ohromujuci film. ()
Na 28-letého tvůrce obdivuhodně těžké téma s komplikovanými vztahy. Navíc obrazově perfektně vystihující atmosféru jak místa a doby, tak náladu příběhu a jeho protagonistů. Přestože mi je tento typ depresivních dramat s historickým zasazením do starého Ruska hodně vzdáleným šálkem kávy, před Balagovem jako umělcem musím smeknout. Co bude točit jako ostřílený matador? P.S.: Výkony obou hereček brilantní. I když otázka, nakolik to hráli. Druhý den jsem na ulici za rychlé chůze na okamžik zvednul pohled od mobilu před sebe a na vteřinu se potkal s blízkým pohledem kolemjdoucí děvočky Miroshnichenko (představitelka hodně komplikované hlavní postavy). Byl to přesně ten pohled a v něm reakce na bytost, vstupující do její komfortní zóny, jaké házela na všechny ve filmu. Až mě zamrazilo. [Cannes] ()
Bezútěšné a klaustrofobní drama z poválečného Leningradu, kde se kvůli neexistenci jakékoliv důvěry, vřelosti a naděje zdá být nemožné žít, natož přivést na svět nový život. Sugestivní obraz devastace města, těl i duší. Podobně syrové a emocionálně zdrcující jako dramata natáčená v troskách rozbombardovaných německých a italských měst, ale formálně (vnitrozáběrová montáž mimořádně dlouhých záběrů, významotvorná práce s barvami) propracovanější. Osmadvacetiletý Kantemir Balagov představuje talent, který se vyplatí sledovat. 80% ()
Ruské poválečné drama o ranách na těle a na duši, a jak tyto rány samy mohou roztáčet další koloběh zraňování, jednak představuje vítaný a potřebný odklon od ruských pompézních propagandistických válečných eposů, ale navíc obstojí i samo o sobě právě jako tíživé drama s až klaustrofobně vyhnanými emocemi. Samostatnou kapitolu představuje precizní řemeslné zvládnutí od dramaturgie barevné palety a interiérů přes výtečnou kameru po skvělé herecké výkony. Důsledně realizovaná forma může místy až trochu odvádět pozornost od jádra filmu, kterým je tíha viny a marné upínání se k vidině štěstí. ()
Poválečná sklíčenost. Z Cannes přichází stále skvělé filmy. ()
Všetci si už asi zvykli na to, že pre Rusov je obdobie rokov 1941 až 1945 jednou nevyčerpateľnou studnicou inšpirácie. Niekomu to možno už lezie krkom, hlavne ak sa jedná o exaltované patetické snímky. Na tento devastačný film ale čumím ako pero z gauča (ďakujem za vynájdenie vhodného prirovnania, Čuku Rorýsi...). Výkon herečky v hlavnej úlohe je buď na Oskara alebo na hospitalizáciu v psychiatrickom ústave. TOP 10. ()
slovanské ženy >>> ()
Poněkud zvláštní psychologické drama dvou dívek. ()
Důvěrný vztah dvou žen je zde něco víc než běžná menšinová láska. Jedna z žen svěří svého chlapečka své spolubojovnici a jde s armádou na Berlín. Po návratu najde pouze její tiše mlčící kamarádku. Dítě nikde. Jeho osud v jediné zdánlivě bezstarostně hravé scéně otřese i nejodolnější povahou. Místo smutnění chce za každou cenu dalšího potomka. Vysoká dívka je dílo zralé, vyvážené, filmařsky promyšlené, zbavené líbivých efektů i nadbytečných slov. S výstižnou náladou Leningradu v roce 1945. Všudypřítomný výraz unavené odevzdanosti ve tvářích lidí. Druhá půlka se mi zdála trochu slabší. ()
Zasazení do poválečného Leningradu je pouhá kulisa, protože příběh Dyldy je vlastně univerzální a vzhledem, že film jej téměř výhradě vypráví skrze postavy a nikoli skrze prostředí, kterým se zaštiťuje, je to vlastně trochu zrada. Nadužívání dlouhých detailů na na sebe zírající postavy, hledající v očích druhého odpovědi nebo alespoň úlevu, nakonec dokáží degradovat sílu tohoto způsobu vyjádření, protože jak se mladý citliví režiséři jednou snad dozví, detail tváře je strašlivě důležitý a silný typ záběru, který musí nalézt své místo v prostoru a času, který zde ale často nikdo nevybudoval. Jde se od detailu v jednom prostoru do detailu v druhém prostoru. Kamera a práce s barvami sice občas imponují tím, jak se vzdávají nabízející se šedi poválečného velkoměsta a šponují pastelové barvy v příslibu pomalého návratu lepších časů do ilustrací ruských pohádkových knížek, nicméně ve výsledku to je na nic, když s tím zasazením film prakticky zapomene ve výsledku pracovat. Škoda, že něco z této doby nestihl natočit Alexej German. ()
Psychologický útek z devastovaného mesta tesne po vojne síce posúva do hlavnej postavy vysoké dievča, oveľa väčší priestor však zaujíma jej priateľka. Nie je to podstatné, obe ženy prežili svoje peklo a z pekla sa dostať vyžaduje niekedy pekelne tvrdé chovanie. Mladý režisér rozohral svoj prekvapivo dobrý part komorne, neočakávajte fyzickú devastáciu mesta, film sa odohráva prevažne v šere nemocnice a skromných obydlí. Je to príbeh o dušiach, ktoré vo vojne utrpeli. ()
Když uvážím, co to asi znamenalo žít v Leningradu v čase druhé světové války a krátce po ní, zdá se mi Balagovův film, po stránce vykreslování (po)válečných hrůz s tím spojených, poměrně střídmí. Zkázu a utrpení je tam cítit v každé scéně, ale neměl jsem dojem, že by se v tom vyžíval. Co mi moc nesedlo je zápletka, která se v těchto kulisách odehrává. Měl jsem dojem, že autor až příliš vsadil na postupy popsané v slavné publikaci Manuel de la création d’un film artistique. Jinak bych ale řekl, že Rusku v tomhle filmaři roste další Sokurov nebo někdo podobně dobrý. Ještě takový postřeh: na to, že se to odehrává v období totalitního režimu – Stalin má před sebou ještě šest či sedm let života –, tam o tomhle aspektu celé situace nepadne jediná zmínka. Zajímalo by mě (nic nenaznačuji, skutečně bych rád věděl, jak to je), zda to bylo Balagovovo osobní tvůrčí rozhodnutí (pro vyprávění svého příběhu na to v zásadě upozorňovat nepotřeboval), nebo se jen v putinovském Rusku, které k období stalinismu zajímá „respektující“ postoj, shánějí jednodušeji státní peníze na filmy, které se těmto tématům zcela vyhýbají. ()
Film nám neukazuje Veľkú vlasteneckú vojnu a osudy ľudí v nej, ale zobrazuje pozostatky týchto bojov síce ďaleko od vojnových zákopov a v meste kde na všetky tieto útrapy ľudia sa snažia zabudnúť. Témou je príbeh dvoch žien, ktoré v dobe blokády Leningradu 8.9.1941 až 18.1.1944 krátko spoločne bojovali v protilietadlovej batérii a kedy sa obe pokúšajú zapojiť do mierového života. Pohybujú sa v zničenom a vyčerpanom meste, ale najviac zničené a vyčerpané sú práve oni dve a hľadajú spôsob ako sa vyrovnať s následkami vojny. Mier bol síce vyhlásený ale do mysle ľudí sa dostáva len veľmi pomaly. 863 dní v utrpení aj naďalej prináša svoje dôsledky. Odporúčam si pozrieť tento film aj keď ide o film veľmi ťažký, ktorý zaručene zanecháva stopy na duši diváka. Hlavná dejová línia sa k nám dostáva cez postavy a nie cez prostredie a vykresľuje čo cítili ženy zapojené do tej strašnej vojny vo svojich mysliach a dušiach a ako sa zmenili z citlivých bytosti na osoby emocionálne prázdne, chovajúce sa bez zábran, chladné a dokonca aj kruté. ()
Spíše než film sám (který byl na mě přeci jen trochu dlouhý a bezútěšný) mě zaujalo, kterak Дылда (2019) problematizuje, ne-li rovnou destruuje ten obrázek tradičního Ruska, jak ho kreslí putinovská propaganda. Nějaká ta hvězdička dolů za to, že co se týče Ruska tak začínám být paranoidní a pochybuju o tom, co je autentické a co je jenom alibi, které si Rusové dělají před světem (podívejme, my jsme schopni sebereflexe). Nicméně, počítejte se mnou: ženy selhávající jako matky, ženy jako plnohodnotná součást armády (k tomu viz obraz Evropy a „svatá válka“ proti genderu údajně převracejícímu tradiční mužsko-ženské role), ženy zdárně manipulující muži (tedy prosazující vlastní vůli a mající nad muži navrch), queer motivy (contra k včerejšímu skandálnímu zákazu hnutí LGBT a.k.a. prohlubující se šikaně a možné kriminalizaci homosexuálů), vojáci hrdinné Rudé armády jako lazaři, vojáci jako žadatelé o eutanazii. Je tam toho dost, schválně koukněte! A pokud vás to nezaujme, můžete se obdivovat tomu, s jakou inscenační pečlivostí Kantěmir Balagov evokuje bídu poválečného Leningradu. 65 % [dafilms] ()
Silné téma a dobře uchopené mladými tvůrci, kteří o té době mohli maximálně slyšet od prababiček. Obrazově bez chyby. ()
Mám z tohto filmu rozporuplné pocity. Na jednej strane je tu skvelá audiovizuálna stránka na čele s vynikajúcou mizanscénou a kamerou spolu s parádným použitím farieb. Jednotlivé scény sú často silné, a aj keď je príbeh relatívne neobyčajný, divák dokáže do veľkej miery predvídať ako sa vyvinie, čo výnimočne pokladám za pozitívum, nakoľko mi príde že je to dôsledok precíznej (aj keď pomerne neoriginálnej) réžie ktorá dokáže diváka dostať tam kam potrebuje. Na druhej strane, príliš sa tu tlačí na pílu, a jednotlivé scény sú často emocionálne vyhrotené ďaleko za hranicu toho čo mi príde nemanipulatívne a primerané. V dôsledku toho som sa neraz pri filme prichytil, ako ma napadlo, že ide o skvele natočený torture porn. Čo niekomu možno vyhovuje, ale mne až tak nie. Napriek tomu sa nedá ubrániť pocitu, že Balagov je nádejný filmár, obzvlášť v kontexte toho, že má iba 28 rokov (sick!). Nabudúce by som ale poprosil niečo trochu viac subtle, nepotrebujem dostávať päsťou do tváre v každom druhom zábere. 3.5*. ()
Podivně depresivní a svým způsobem nepříliš povedený film. Ovšem se skvělou kamerou a pozoruhodnými výkony obou hereček v hlavních rolích. Leningrad těsně po válce, město emočně vyprahlých zombíků. ()
Nesmírně zajímavé a svým tématem originální drama. Ovšem ty velmi dlouhé záběry, řekl bych dramatické pauzy tu až tak nefungují, jak by měly. Spousta silných scén, ať už je to soulož s "asistencí" nebo návštěva Máši u Alexandrových rodičů o klíčové, tragické události na začátku filmu nemluvě. Nenechte se ovlivnit výše uvedeným obsahem. Je to úplně o něčem jiném. ()
Česky TYČKA (nebo taky BIDLO - jako přezdívka vysoké ženy). Pozoruhodné komentáře: https://variety.com/2019/film/markets-festivals/beanpole-review-1203215728/ https://www.screendaily.com/reviews/beanpole-cannes-review/5139505.article https://www.bfi.org.uk/news-opinion/sight-sound-magazine/reviews-recommendations/beanpole-kantemir-balagov-nursing-women-leningrad-hospice-post-siege Domácí ruská analýza: https://rg.ru/2019/05/16/kannskij-festival-pokazal-film-kantemira-balagova-dylda.html ()
Dobre vystihnutá atmosféra, zaujímavý námet vystihnutý surovou poetickosťou deja. Ale v konečnom dôsledku ma to nijako extra nezasiahlo. 7,2/10. ()
Reklama