Režie:
Jean RenoirScénář:
Jean RenoirKamera:
Georges AsselinHrají:
Michel Simon, Marcelle Hainia, Sévérine Lerczinska, Jean Gehret, Georges D'Arnoux, Jacques Becker, Jean Dasté, Geneviève Cadix, Régine Lutèce, Jane Pierson (více)Obsahy(1)
Dobře situovaný pařížský knihkupec Edouard Lestingois (Charles Granval) jednoho dne zachrání tuláka, který se snaží ukončit svůj život v řece. Vezme jej do svého domu, kde se poté společně s manželkou snaží vychovat jej v obyčejného pařížského měšťáka. Budou však není ani schopen ani ochoten tuto roli přijmout. (ČSFD)
Recenze (18)
Milý exkurs do francouzské filmové komedie na počátku zvukového filmu. Když se člověk přenese přes ten naivně vyznívající humor, který se s veselohrami meziválečního období (u nás teprve první republiky, ve Francii již třetí ;-)) ale běžně pojí, nakonec nemůže být zklamán. Michelu Simonovi coby přírodnímu bezdomovci, který se najednou ocitne v měšťackém domě, divák i ten tulácký původ nejednou věří. Třeba když se v policích v kuchyni prodírá rukama mezi nářadím a u toho si vůbec nevšímá padající hrnce, stejně jakoby člověk v přírodě nevnímal padající lístí ze stromu při zběru ovoce. :-) Naštěstí film není pouze o gagech s ničením či padáním věcí a do popředí se dostává i výrazný sociální rozměr. Osobně se mi velice líbily poslední závěreční minuty se svatbou na lodi a finální pointa v přírodě. Jean Renoir již zde v některých scénách projevil cit pro jakousi poetickou režii, kterou pak využil mj. ve slavné Velké iluzi (1937). Za ten závěr musím dát s mrknutím tu jednu hvězdičku navíc. 70% (# Challenge Tour – 52 roků filmu za 52 týdnů) ()
Buran buranem zustane....... ()
Dobře situovaný a volnomyšlenkářský Pařížan Lestingois (Charles Granval ) jednoho dne zachrání ze Seiny sebevraha Clocharda Boudu (Michel Simon). Životem rozčarovaného ubožáka se poté i ujímá. Nikdy by se však nenadál, co mu tento s provede pro změnu s jeho životem... Zpracování komedie Reného Fauchoise v líbezně satirické verzi Jeana Renoira. ()
(1001) Hodně pomalé, hodně umluvené, ještě nevytříbené, s náznakem citlivosti, s nánosem času. Asi rozesmátý pláč nad tím, kam směřuje civilizace? ()
Pobuda Boudu je najsympatickejší vo chvíľach súkromného trávenia času na voľnom vzduchu. Akonáhle sa dostane do domu - antikvariátu a zároveň obydlia jeho majiteľa, stáva sa z neho neznesiteľný výtržník a podrývač. Taký zlomyseľný Švejk. Alebo pravicový anarchista, ktorý hľadí len na osobné výhody a celý svet okolo neho je len konkurenčným prostredím. Možno sa režisér snažil ukázaním súboru giest neznesiteľnej svojvôle Boudua poukázať na to, že ak vylezie človek z obydlia von, môže v kľude popiknikovať pri rieke, nakŕmiť a vyvenčiť domáceho mazlíčka a s vtipom si usierať z upätých mamonárov (v tomto zmysle je nezabudnuteľná scéna ako vandrák Boudu dáva získaných päť frankov majiteľovi auta v obleku na chleba). Ak však človek ostane dlhodobejšie v uzavretých ohradách domu, ktoré zdieľa s rodinou, nasaje z vnútorného naakumulovaného vzduchu akúsi baktériu zlomyseľného chaosu. Tá spôsobí, napriek vzdelaniu (alebo s jeho pomocou: Boh súď!) faloš a pretvárku vo vzťahu, svojvoľné rozhodnutia bez poradenia sa s inými a solidaritu s biednymi. Tá však nevedie k vykúpeniu, ale spôsobí len ďalší chaos, pretože ani bedári nie sú imúnni voči infekcii stredostavovskej pokryteckej zlomyseľnosti. Škoda len, že keď hlavná postava zmizne z obrazu, svižný dej začne pokuľhávať. ()
[5/10] (Pathé, Sirius) (Čb. /// Produkce: Jean Gehret, Michel Simon /// Scénář: Jean Renoir, Albert Valentin podle divadelní hry Boudu sauvé des eaux Reného Fauchoise /// Kamera: Georges Asselin, Marcel Lucien /// Hudba: Léo Daniderff, Raphael, Johann Strauss [1001 FILMŮ, KTERÉ MUSÍTE VIDĚT, NEŽ UMŘETE] ()
Boudu z vody vytiahnutý je jeden z prvých celovečerných filmov, ktorý využíva prvky filmového realizmu. Bohužiaľ to znamená, že sa postavy chovajú tak priblblo, ako v skutočnosti a ostáva tak veľmi otázne, či Boudu mal byť vôbec z tej vody vytiahnutý. Edouard by si tým ušetril množstvo starostí a divák by nestrácal ilúzie napríklad o ženskej inteligencii. Je častým javom, že pokiaľ je Vám hlavná postava nesympatická, prejaví sa to aj na Vašom hodnotení filmu. Boudu patrí od začiatku svojou náturou ani nie tak na ulicu, ako skôr do blázinca, kde by ale zase určite zviedol všetky sestričky a zničil im partnerské vzťahy a manželstvá. Pri jeho demolácii bytu pri čistení topánok som mal skutočne na mále, či mu dám spoločne s Renoirom ešte nasledujúce minúty šancu. Ironický záver dáva príbehu logikú bodku, zároveň ma utvrdil v tom, že podobným ľuďom (aj keď oni sú v spoločnosti na jej opačných koncoch, ale všade sú blbci) by som sa chcel do konca života vyhýbať. ()
Renoirove filmy ešte len mali prísť, ale i tu je už poznať jeho réžijný rukopis. Príbeh o houmelesákovi, lenivcovi a chlípnikovi Bouduovi je spočiatku zaujímavý a poskytuje mnoho vtipných situácií. Časom však film upadá, stráca sa a treba priznať, že je to aj negatívnou hlavnou postavou. ()
Ak chcel Renoir glorifikovať takúto personu akou je Boudu ( bordelár, chlípnik, blázon, houmlesák...), tak tým pádom veľmi narazil. Až extrémne nesympatická titulná postava, je tu príčinou najväčšieho nezdaru snímku. Nudný príbeh a slabá réžia nakoniec dolaďujú podpriemernosť tohto filmu. ()
Klasický, mně nijak zvlášť sympatický film, u kterého hledám jeho kvality jen obtížně (napadá mě jen herecký výkon Michela Simona). Nemohla jsem se dočkat závěrečných titulků. ()
Tie 4 hviezdy sú za Bouduho - najcoolovejšieho somráka filmovej histórie - takého anarchistu len tak človek nevidí. ()
Jean Renoir ukazuje, že měl dar pro zvukovou komedii, a to i přesto, že je možné zde vidět inspiraci komedií němou. Michel Simon se dokáže skvěle ponořit do svého charakteru, což tady ukazuje naplno. Je vidět, že určitá témata byla ve filmu už od jeho začátku. Některé příběhy jsou prostě natolik dobré, že se s nimi autoři snaží přicházet neustále. ()
Jeden z prvych vyrazne kvalitnych filmov Michela Simona, uz tu ukazal, ze je talentovany herec -az neskor som si uvedomil, ze hlavnou zbranou tohoto herca bol verbalny prejav : 77 % ()
[2,5*] Komédia, ktorá sa mi zdala viac otravná ako vtipná. Akýsi prototyp typických francúzskych šaškovacích komédií funesovského typu. Veľa pozitív vo filme nenachádzam, snáď len jedno veľmi zlaté žieňa (Sévérine Lerczinska) a najmä pekný obraz, pričom sa predvedie aj Paríž, aký bol pred skoro 100 rokmi. Niečo film povie aj dnešnému divákovi, ale v časom značne ohlodanej forme. Zaradené v zozname 1001 filmov, ktoré musíte vidieť, než umriete. ()
Tak tento raný Renoirův snímek mi skutečně nesedl. Je ještě rozvláčnější než Fena a jeho scénář je ještě prostinkejší. Jenže zatímco u prvně jmenovaného filmu jsem se většinu času smál a nebo napjatě sledoval dějový vývoj, tak u Boudu jsem většinu času koukal na hodinky. Označení komedie k tomuto snímku tedy příliš nesedí, zasmál jsem se za celý snímek maximálně třikrát. Křečovité snahy o výsměch buržoazii pak byly pro mě poslední důvodem, proč nedát filmu alespoň průměrné hodnocení. ()
Fena se mi líbila více, ale i tak je to velmi dobrý film. Některé scény, jak je u Renoira dobrým zvykem, jsou dost nadčasové. Složitější se zdá být morální vyznění filmu - je to výsměch maloměšťákům, nebo buranům ? Dost možná obojí... ale líbí se mi myšlenka, že tulák je zkrátka tulákem, a ve slušné společnosti žít nedokáže (i když se oholí a slušně oblékne). Každý má na světě své pevné místo, kam patří, a nemá smysl se ho snažit z něj násilně vyrvávat a poté převychovávat. A když se dva naprosto rozdílné světy spojí, jsou z toho akorát problémy. To je v dnešní době multikulturalismu naprosto zásadní myšlenka... ()
#305 The Criterion Collection - http://www.criterion.com/films/756-boudu-saved-from-drowning ()
Reklama