Režie:
Eliza HittmanScénář:
Eliza HittmanKamera:
Hélène LouvartHudba:
Julia HolterHrají:
Sidney Flanigan, Talia Ryder, Ryan Eggold, Théodore Pellerin, Sharon Van Etten, Drew Seltzer, Alana Barrett-Adkins, Brian Altemus, Aurora Richards (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Mladá holka nečekaně otěhotní a nikdo jí nechce pomoct. Se sestřenicí proto odjede z malého města do New Yorku na potrat. (Netflix)
Recenze (41)
Čím více kontextu dostává název, tím více tíživé to je. Snímek pro hodně pozorného a citlivého diváka, který plyne sice tiše, ale o dost větší rány ve finále rozdává. Analog navíc studenému zimnímu New Yorku dodává takovou atmosféru, jako míval ve špinavých osmdesátkových kriminálkách. Ale o tom to není... Výslech musí znepokojit a zároveň vyvolat soucit snad u každého a hrdinkám nelze, než držet palce a doufat, že ten výraz apatie a rezignace co nejdřív Autumn přejde... a místo toho lepší zítřky přijdou... ()
Zdánlivě neokázalé female empowerement indie, které se vrací k tématu potratů a snaží se nezúčastněně, ale empaticky, sledovat pouť dvou dívek z rodného města do NYC, kde má jedna z nich podstoupit interupci. I když velmi cením typicky zrnité, anti-euforické a poeticky autentické snímání Hélène Louvart, dělá mi problém tenhle film přijmout jako skutečné působivé a naléhavé dílo. Jeho konstruovanost a tezovitost vyplouvá na povrch až příliš často (dívčí sounáležitost redukovaná na stylizovaná gesta, karikovaný svět plný toxické maskulinity), zatímco přirozená procedurální síla jen zřídka (skvělá pasáž, která filmu dala jméno). Navíc to celé vyznívá zvláštně inertně, unyle, rozvlekle, empatie se tu omezuje na blízké snímání fyzických detailů a důsledně utrápenou hrdinku, jejíž setrvalá apatie chvílemi vyvolává indiferentnost. Ani jednou nevidíme prolnutí prostředí a vnitřního světa hrdinek s takovou lehkostí, s jakou tuhle mystickou operaci dokáže provést Andrea Arnold. Výsledek je navzdory aktuálnosti a naléhavosti vlastně trochu jako karaoke o třídu lepších artových filmů. ()
Americká nezávislá obdoba proslulého rumunského snímku 4 měsíce, 3 týdny, 2 dny. Nesmírně bezútěšný až depresivní film. ()
Nikdy, zřídka, někdy, vždycky. Chce zajistit, aby se cítila v bezpečí. A pokládá nepříjemné osobní otázky, zda ji někdo někdy nutil k pohlavnímu styku nebo ji partner někdy uhodil (silná scéna nad dotazníkem). Eliza Hittman strhne autenticitou, s jakou dokáže postihnout vnitřní svět dospívající dívky, která se v doprovodu sestřenice vydává z pensylvánského městečka do velkého New Yorku: ukončit neplánované těhotenství. Ještě netuší, kým je, kam směřuje, jak bude vypadat její budoucí příští, necítí se být matkou. Tohle naléhavé vyprávění plyne velmi pomalu, ale poměrně intenzivně se otírá o diváka, který ovšem může mít dojem, že ho tahle netradiční road movie o stále citlivém tématu okradla o kus „dráma“. Pořád jsem totiž čekal, že dívky někdo okrade, že se sestřenice (která musí kvůli penězům zkontaktovat hocha z autobusu) někde ztratí, že vyjde najevo, že nechtěné dítě není stejně starého mladíka… Vadilo mi i zjednodušené dorozumívání mezi oběma dívkami (zásadní dotazy přichází jen tak mimochodem), ale to asi patří k dnešní virtuální generaci. Přesto je tahle trnitá cesta, která odkrývá všechny lidsky i byrokraticky nepříjemné momenty, silná a autentická, a těží z výtečného hereckého dua (nejen Sidney Flanigan, ale i Talia Ryder válí). Festivalové, aktuální, empatické, ale i rozvleklé. ()
Scéna, v ktorej sa mala hlavná hrdinka rozhodovať medzi never rarely sometimes always, bola perfektná, a z veľkej časti objasnila, prečo je Autumn celý čas tak zamĺknutá. O jej vnútorných pocitoch či samotnom potrate sa nahlas hovorí vo filme len veľmi zriedka, no pri troche empatie si nie je náročné predstaviť, čo asi prežívala. Značná absencia dialógov a minimalizmus môže občas mierne nudiť, ale tiesnivá atmosféra a viacero emotívnych scén menšie nedostatky určite prekrývajú. ()
K filmu mě přivedl článek Martina Šrajera na A2larm, v němž mj. píše, že film "kromě dojetí a soucitu vyvolává také vztek z destruktivního dopadu patriarchátu na dívčí sebepřijetí", což bylo v mém případě velmi trefné. V podstatě všechny mužské postavy v tom filmu se chovají jak naprostí kreténi, snad kromě Jaspera, i když i u něj jsem měl určité pochybnosti kolem jeho motivace vetřít se dívkám do pozornosti. Každopádně film se mi hodně líbil, Autumn i Skylar jsem fandil, aby vše v rámci možností nějak zvládly, a celé to na mě působilo dojmem, že Eliza Hittman velmi dobře věděla, co chce natočit a jakým způsobem na to jít, a na mě to hodně zapůsobilo. Jen se mi tam občas vkrádala lehká nuda, protože to má hodně pomalé tempo, a potom mi taky vadilo, že film ponechává mnoho otázek nezodpovězených, jako například kdo je otcem toho dítěte (osobně jsem měl teorii, že by jím mohl být otec hlavní hrdinky, několik indicií na to poukazuje, především ten mimořádně emotivní výslech Autumn den před zákrokem, kdy jsou jí pokládány otázky typu "Tvůj partner ti vyhrožoval, nebo tě zastrašoval", a chce se po ní, aby odpověděla jednou ze 4 možností nikdy, zřídka, občas, vždycky, což je emotivně nejsilnější scéna celého filmu. Jinak trochu mi to připomnělo Reitmanův starší snímek Juno, který se ovšem vedle tohoto jeví neuvěřitelně optimisticky a pozitivně - Never Rarely Sometimes Always je v podstatě čistá depka, ze které je člověku hodně smutno. Přesto jsem za ten film hodně rád a přál bych mu co nejvíc pozornosti. ()
No boha, dobu na piatok popoludnie pre tento film som teda nezvolil vhodne. Vlastne, táto depka nie je vhodná prakticky na žiadnu dobu. ()
Film, ktorý sa nemôže tváriť, že prináša niečo nové, ale vie o tom a preto sa snaží sústrediť na to, ako bude o svojej téme rozprávať. Samozrejme ho môžeme odsúdiť ako snažiaci sa priamočiaro deliť ľudí na dobrých a zlých, ale to nie je celkom pravda, v tomto prípade sa môžu cítiť dotknutí najmä muži. Treba si však uvedomiť, že ono sa skoro všetko vážne točí okolo sexu a pre mladé skoro - ženy nie je jednoduché rozlíšiť, komu venovať svoju priazeň a dôveru. Z tohto hľadiska je najzaujímavejšou postavou mladík, na ktorého sesternice narazia cestou do NY. Pôsobí sympaticky, avšak na konci máme dojem, že predsa len tu išlo o istý deal v zmysle niečo za niečo. Ale zachoval by sa iný chalan v jeho veku inak? Odhliadnuc od mužského a ženského sveta a ich odlišného vnímania skutočnosti tu máme aj náboženstvo, tu však treba vziať na zreteľ fakt, že dej sa odohráva v USA a isté regionálne rozdiely so strednou Európou sú zrejmé. Hittman explicitne nekritizuje, všetko je akoby skryté pod povrchom, isté súvislosti treba precítiť, prípadne vyčítať z pohľadu alebo reakcií postáv. ()
Indie film, který si vzal na paškál ošklivé a nepříjemné téma, nedokázal ale proměnit svůj potenciál. Hlavní hrdinka Autumn divákovi nepřiroste k srdci. Je apatická, zdánlivě nezajímavá, apatická teenagerka. O tom, jak v řiti je její život, se dozvíme spíš mimochodem - faktem, že se nedokáže svěřit rodině, zvláštně odtažitým vztahem s nejlepší kamarádkou (i když to je asi u některých puberťáků normální). Ale nejvíc pochopíte z rozhovoru se zdravotní pracovnicí, který dal jmenu filmu. To je jediný okamžik, kdy z Autumn spadne maska a divák vytuší, co se jí už několik let děje. (O to nepříjemnější je konec, když si uvědomíte, že Autumn se vrací do stejného prostředí, a kromě zbavení se nechtěného těhotenství si nepomohla.) Naopak sympatické je, že film nedělá s rozhodnutí hlavní hrdinky velké dilema, naopak je ukázané, jak absurdní je fakt, že v jejím domovském státě se jí interupci ještě snaží zkomplikovat. Chyběla mi tu ale nějaká katarze, nějaký opravdu silný moment, který by filmu dal nějakou emocionální tečku. ()
"Never, Rarely, Sometimes, Always" podľa mňa funguje ako film veľmi dobre. Má tému, vie ako s ňou pracovať a podáva nám ju od začiatku až do konca veľmi dobre. Sú tu určité malé zakopnutia, no ako celok ustál film svoju cestu veľmi dobre. Môj názor je, že o potratoch je treba hovoriť. Je potrebné túto tému otvoriť a diskutovať. Netváriť sa, že je len jedna cesta, že všetky dôvody sú len ilúzia a podobne. No kým minulý rok sme tu mali film, ktorý pôsobil vysoko manipulatívne ("Unplanned"), tak tento pôsobí oveľa úprimnejšie a skutočnejšie. Žiadne scénky, kde pracovníčky povedia, aby ste do toho išli, lebo ste sa predsa raz tak rozhodli... žiadne momentky, kde budeme mať info, že to robia iba pre peniaze a podobné veci. Komunikujú so svojilmi pracovníčkami správne, majú na ne veľké množstvo otázok a dokonca to pôsobí ako keby sa viackrát snažili aspoň jemným spôsobom zistiť, či sú si so svojim rozhodnutím naozaj isté. A to veľmi oceňujem. Naša hlavná hrdinka Autumnn toho veľmi veľa nepovie a rovnako ani jej sesternica Skylar. No v takomto prípade slov asi nie je veľmi veľa treba. Tento film robia často malé momentky, ktoré pôsobia veľmi silne. Ako keď sa pracovníčka kliniky vypytuje na rôzne otázky a je potrebné, aby vybrala jednu zo štyroch možností (názov filmu). Dáva nám tak predstavu, čo sa jej asi prihodilo a aké sú jej dôvody. Scénka, kde na moment zavolá mame, alebo tiež keď si udiera do brucha. Sú to krátke, no veľmi efektné scénky. Kde film trošku zlyháva je, že na niektoré detaily postupne zabudneme. Ako fakt, že dievčatá išli na kliniku za spreneverené peniaze. Ako telefonát z domácej kliniky. Je to možno pocit, že my ako diváci na tie momentky zabudneme tiež, no nie je to tak. Ale je to skutočne film, ktorý nepotrebuje veľa slov na to, aby bol efektívny a veľmi ho oceňujem. Myslím si, že sa téme potratov postavil zodpovedne a vďaka tomu je silný. A určite hodný vášho času. Hodnotenie: A- ()
Zas silná téma, ktorá Amerikou hýbe v posledných rokoch čoraz viac. Pohľad na pohnútky, ktoré vedú k tak závažnému rozhodnutiu tu však nebol celkom odhalený, v tom som čakal viac. Bál som sa, aby to nespadlo do agitky pro-choice, pretože interupcia nie je "zdravotná starostlivosť" ako tvrdí hlúpa hus Miley Cyrus. Starostlivosť totiž lieči a nie zabíja. Navyše je vykonanie potratu zakázané samotnou Hippokratovou prísahou, ktorá sa vlastne takto stáva len zdrapom papiera. Dieťa nie je súčasť tela, je to živý tvor. Našťastie to tento smer nechytilo. Tento film nie je tak dobrý ako Unplanned, ale zároveň nemá rovnaký cieľ. Nevnucuje totiž žiadny názor, skôr ukazuje ako to je alebo môže byť. Tempo je pomalé, dialógov málo, ale situácie niekedy nepríjemné - búchačky do brucha, vyplňovanie dotazníka. Ale aj tak mám z toho horko v ústach. Taký hnus ako potrat v 18. týždni je šialenosť. Obeť tu je vtedy niekto iný a tzv. lekár je v skutočnosti vrah. Summa summarum, decentné dielo, ktoré neurazí ani jednu stranu. ()
Názorná ukážka ako to môžu mladé dievčatá v USA urobiť. Na druhej strane názorná ukážka ako sa to nemá robiť. Úplne obyčajné, ale tým zaujímavé. ()
Ne tak zdrcující jako 4 měsíce, 3 týdny a 2 dny ale celkem poutavé indie drama o cestě mladé dívky za potratem. Herecky slušné, jinak spíše obyčejnější drama se silným obsahem pro určitou skupinu diváků. ()
Malé drama o velkém a v Americe kontroverzním tématu. Spoustu času se (jako ve skutečném světě) jakoby nic neděje, než přijde několik velkých momentů. Nicméně nečekejte žádné velké emoci ani katarzi. Ve srovnání s rumunským 4 měsíce, 3 týdny a 2 dny je toto skutečně slabý odvar. Nicméně pokud jste pozorní, dojde vám, že se v životě hlavní hrdinky děje něco dramatičtějšího a ošklivější, než co na první pohled vidíme. Říká ostatně, že za poslední rok měla dva milence. Toho prvního, o kterém si myslela, že je otec dítěte, na začátku vidíme. Toho druhého na začátku vidíme taky... ()
Téma potratu je ve Spojených státech vcelku dost rozporuplná záležitost. Eliza Hittmanová ho ale ve svém nejnovějším snímku představuje skromně a šetrně. Nesnaží se divákovi vnutit nějaký postoj, pouze ho téměř mlčky vede po cestě mladé dívky, která se za zády svých rodičů rozhodne tajně jet do New Yorku, aby tam přerušila své těhotenství. Ovšem, jak už to někdy bývá, věci občas nejdou úplně plynule a naskytnou se komplikace. Snímek je zajímavý zejména v tom, jak málo s divákem komunikuje prostřednictvím dialogů. Místo toho spoléhá na atmosféru, mimiku postav, gesta, atd. Prostě téměř čistě pracuje obrazem. A v mnoha ohledech se mu to daří náramně, je to vidět například na vztahu hlavní hrdinky s její kamarádkou, která ji na oné cestě doprovází. Moc spolu nemluví, ale i tak divák velice brzy pozná, že si jsou hodně blízké. Zároveň to ale s sebou v určitých částech přivádí určitou utahanost, díky které může člověk na pár vteřin vypnout. Nicméně ona smutná, ale do určité míry i dojemná atmosféra celého snímku je natolik podmanivá, že po většinu času divákovu pozornost udrží. Slabší 4* ()
Môj komentár bude obsahovať SPOILERY. V tomto prípade mi je ťažké hodnotiť film. Poviem to takto. Stále som dúfala, že si to dievča rozmyslí, do poslednej chvíle...a som sklamaná, že predsa do toho šla. Ak by si to predsa len bola rozmyslela, je možné, že by to ovplyvnilo aj moje hodnotenie a možno od radosti by som dala aj plný počet. Viem, že tu sa hodnotí film a nie konanie postáv, ale aj tak mi je ťažko sa odosobniť. Je poznať, že režisérka je žena a pravdepodobne feministka, lebo všetci chlapi tu vystupujú ako takí hmh ani neviem nájsť ten správny výraz. Vadilo mi, že dôležité veci tu boli iba naznačené, ale divák sa skoro nič nedozvedel. Chýbalo mi tu viac dialógov, nejaké vysvetlenie, ujasnenie, ako napríklad kto bol otcom dieťaťa? Bol to ten spolužiak alebo nebodaj šéf v práci, atď.? Never Rarely Sometimes Always mi nestačilo, chcela som sa dozvedieť viac. Tiež možno viac o rodine, o mame, atď. Naozaj som tak dúfala, že zavolá mame a vráti sa domov a dieťa dá aspoň na adopciu. Keby bol ten záver podľa mojich predstáv, brala by som to tak, že možno ten film niekomu pomôže a povzbudí, že možno pre mnohé ženy v rovnakej alebo podobnej situácii by to bolo skutočným povzbudením a odhodlaním. Ale takto? Neviem presne čo tým režisérka chcela docieliť, je tu pravdepodobne zobrazený štandardný postup, ale v 18. týždni, och veď to je hrozné, škoda, že tam nepremietli nejaké video, čo všetko už má také dieťatko vyvinuté. Smutný film, pomalé tempo, minimum dialógov, silná téma a neokukané mladé herečky. Komentár dopísaný, a stále neviem ako film ohodnotiť. Možno si to ešte rozmyslím, zatiaľ dávam také slabšie tri. ()
Námetovo určite zaujímavé a pozoruhodné, ale ten štýl spracovania a indie feeling ma akosi vôbec nebrali. Nič proti filmom, kde sú dialógy nahradené epickou stopou, ale v tomto prípade tu bol absolútne akútny nedostatok dialógov, ktoré by tú dilematickosť Autumn vyjadrili určite lepšie. Možno niekomu bude takýto "surový" štýl vyhovovať, ale mne bohužiaľ nie. Ale čo sa týka kostry príbehu a samotnej dejovej línie, tak to bolo určite na úrovni - ale potenciál sa dosť utopil v tom spomínanom štýle. Škoda, ale je to len 2* ()
Film o pocitech. Klade spoustu otázek, ale neodpovídá na žádnou z nich. To je na divákovi. ()
(7/10). Hodně komorní drama o silném tématu. Nedokážu si ani představit jak to mají ženy (dívky) v něčem opravdu složité. Nezávidím jim to a obdivuju je za jejich statečnost. Jak u porodu, tak u podstoupení potratu. My sledujeme příběh dívky, která se rozhodne pro druhou možnost. Její putování New Yorkem spolu se sestřenicí je plné zajímavých scén a melancholických detailů. Vrcholem celého filmu je bezesporu scéna, která odkazuje na název snímku. "Never Rarely Sometimes Always" v sobě skrývá obrovskou sílu. Divák najednou pochopí, proč je Autumn celý film zamlklá a jakou vnitřní bolest musí prožívat. Bavilo mě sledovat tento komorní snímek, který si podle mě užijí hlavně dívky. Ale i já (zástupce opačného pohlaví) jsem si ho dokázal naplno užít a ztotožnit se s ním. ()
The pacing of this film is impeccable. It's the reason why New York feels so rarely frightening, why male gaze goes from ever-present to fully absent, why the bond between the girls is formed by gratitude without ever explicitly acknowledging it, and most importantly why the climax of the movie is a one-take scene that's "just like a multiple-choice questionnaire." Very well done. This is what female filmmaking looks like. ()
Reklama