Režie:
François OzonScénář:
François OzonKamera:
Hichame AlaouieHudba:
Jean-Benoît DunckelHrají:
Félix Lefebvre, Benjamin Voisin, Philippine Velge, Valeria Bruni Tedeschi, Melvil Poupaud, Isabelle Nanty, Laurent Fernandez, Aurore Broutin, Bruno Lochet (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Francouzské pobřeží v Normandii, léto roku 1985. Z rádií a kazet znějí The Cure, Bananarama a Rod Stewart. Šestnáctiletý Alexis potkává staršího, charismatického a tajemného Davida. Začíná přátelství plné plaveb na moři, výletů na motorce, nocí beze spánku, svobody a poznávání dospělého světa. Zážitky rychle nabývají na intenzitě, než se vše osudově zvrtne a Alexis se stává hlavním podezřelým v policejním vyšetřování... Režisér François Ozon (8 žen) se vrací ke kořenům mistrovsky odvyprávěným příběhem, který dokonale zprostředkovává atmosféru poloviny osmdesátých let. (Aerofilms)
(více)Videa (3)
Recenze (49)
Nostalgické retro působilo v první polovině jako velmi poctivé, ale nijak ohromující. Nicméně v polovině, když hlavní hrdina ve vzpomínkách dospěje k bodu zlomu, zlomí se i atmosféra filmu. Najednou už jsem se nedívala na lehce sentimentální vzpomínku hořkosladké první lásky, ale na drásající vyrovnávání se s první velkou ztrátou. Scény nasákly emocemi a Félix Lefebvre hrál celým tělem i celým srdcem. Tanec smutku a bolesti v jeho podání přebil i Stewardovu skladbu Sailing, jakkoliv ta byla nadevše výmluvná. SHRNUTÍ: Do první lásky jdeš vždy naprosto neozbrojený. ()
Zajímavá variace na Call me by your name, které se podařilo výborně zachytit esenci letní bezstarostnosti, optimismus první lásky, půvab Francie let osmdesátých a euforickou éru funku a diskoték. Divák velice intimní optikou sleduje dvě retrospektivní dějové linky, jimž François Ozon vystavěl atypický paralelní syžet. S fabulí to už taková sláva není – snímek měl solidní náběh na nadstandardní příspěvek do (doslova) análů queer cinema. Namísto toho děj v poslední třetině zničehonic otočí o 180° a tenhle twist doslova zmrví vše, co zde bylo tak pečlivě budováno. Poslední třetina příběhu je tak plná patosu a nehorázný apatie. Nemám tucha, co tím chtěl režisér sdělit, a jaký poselství měl v úmyslu předat. Že by se pokoušel vytvořit metaforu o zklamání ze ztráty první lásky? Nevím. Dost promarněný potenciál...... [#PRIDE2022🏳️🌈] ()
Velice si vážím dobrých písniček, ale podbízivka I am sailing stormy waters / To be near you, to be free zpracovaná pro tanec a táborák mi vzala veškerou chuť k dalšímu dívání, které jsem dosud mnoho stejně neměl. Také jsem něco ne(podobného) zažil, bylo mi 16 a mému příteli 21: jezdili jsme na kolech, vymýšleli další hry o otci Ubu (kamarád vyřezal krásnou loutku), diskutovali o nových knihách, filmech, na zábavy chodili balit holky a pít pivo, atd., k cirkusákům jsem už dávnou nechodili. Přátelé jsme zůstali až do smrti (jeho), i když jsme byli ženatí a měli po třech dětech (dva kluky a holku, holka nejstarší). Co mi tohle může být jiného než minimálně nepříjemné; oba kluci mi byli nesympatičtí i podle vizáže. - Film za jednu hvězdu a za to, že jsem se nedokoukal dávám druhu. A že film dokonale zprostředkovává atmosféru poloviny osmdesátých let, to ať jde Aerofilms někam. ()
Film o prožitém osvobození, v němž se konce čehokoli stávají právě a jen konci začátků něčeho dalšího. *** Ozon se "ke kořenům mistrovsky vyprávěných příběhů" dostává od někdejších nádherně přísně spletitých Osmi žen k nádherně oproštěnému a uvolněnému Létu 85, zbavenému všech myslitelných přemoudřelých nadstaveb a okázalých artistních či divadelních výrazů, a proniká tak k zatím možná nejpravdivější a nejblíživější esenci toho, co znamená být probuzeně naživu. *** Dostává se na samu dřeň kořenům odevzdané krásy fascinovaného žití a je to přitom pořád rozpoznatelně François Ozon, jenž k tomuhle uvolňujícímu tvaru dospěl skrze své mnohem složitější stěžejní snímky krok za krokem, stejně poctivě jako Alex. Zraje a pročištuje, krystalizuje. *** Vznikla silně ozdravně a osvobodivě nakažlivá záležitost, zvláště takhle uprostřed covidové pandemie Podzimu 20. Jděte si toho svěžího daru nabídnout, dokud ho dávají.*~ ()
Galerie (22)
Zajímavosti (6)
- Film sa mal pôvodne volať „Été 84“ („Leto 84“). Robert Smith, spevák The Cure, ale odmietol udeliť Françoisovi Ozonovi povolenie na použitie jeho piesne "In Between Days", pokiaľ sa takto film bude volať, pretože v skutočnosti vyšla o rok neskôr, v roku 1985. Ozon teda napísal Robertovi Smithovi list, v ktorom ho žiadal o nižšiu cenu za práva s tým, že film ale premenuje na Été 85, čo sa napokon aj stalo. (Arsenal83)
- Ústřední písní snímku je „Inbetween Days“ od skupiny The Cure. Kromě ní se ve filmu objevují například písně skupiny Bananarama nebo Roda Stewarta. (ČSFD)
- Šaty, ktoré David ukazuje Alexovi pred polovicou filmu, sú šaty, ktoré dala Lucia (Lucia Sanchez) Lucovi (Frédéric Mangenot) v Une robe d'été (1996), v ranom krátkom filme Françoisa Ozona. (Arsenal83)
Příběh první lásky starý jako lidstvo samo mě silně oslovil. 1) Snad proto, že mi částečně připomněl vlastní zážitky z mládí, snad kvůli pěkným hercům. Zobrazované emoce jsou skutečně autentické, cítil jsem se jako když jsem byl zamilovaný na střední škole._____ 2) 53letý homosexální scenarista a režisér François Ozon se inspiroval románem Dance on My Grave britského spisovatele Aidana Chamberse. Román vyšel v roce 1982 a o tři roky později si ho ve francouzském překladu přečetl tehdy 17letý Ozon. Ihned se s Alexem identifikoval zvláště s ohledem na jeho naivitu._____ 3) Film vznikal v červnu 2019 v Normandii ve městech Tréport - plachtění, pláž a obchod, Yport a Eu - interiéry. 4) Pro 20letého Felixe Lefebvra (zamilovaný Alexis Robin) to je první hlavní role. K tomu Ozon: Když jsem ho viděl na konkurzu, tu jeho kulatou tvář, dětský úsměv a energii, okamžitě jsem věděl, že to je Alex. Má v očích melancholický pohled, kterým připomíná Rivera Phoenixe, což se k té době i postavě perfektně hodí. Félix je rychlý, bystrý herec a to bylo pro roli zásadní. Musíme věřit v Alexovu inteligenci a jeho schopnost stát se spisovatelem._____ Z mého pohledu dodám, že neobyčejně přitažlivý Lefebvre odvedl špičkovou hereckou práci. Jeho proměnlivé straightovsko - gayovské herectví dává tušit, že buď je chlapec sám gay (což samozřejmě nevím) anebo tu před našima očima vyrůstá obrovský herecký talent._____ 5) 23letý Benjamin Voisin (přelétavý David Gorman) je rovněž výborný, i když tak trochu ve stínu Lefebvra. Opět Ozon: Kontrast mezi ním a Alexem byl důležitý. Chtěl jsem, aby byl David ve vztahu k Alexovi po fyzické stránce dominantní, aby působil bezstarostně a aby z něj sálala přirozená spokojenost se sebou samým. David je tak trochu divoké zvíře, kdežto Alex je jehňátko, jehož vystupování, ať už se prochází nebo plaví na člunu, je rozpačité. Benjamin Voisin se ucházel o roli Alexe, ale když jsem ho uviděl hrát, napadlo mě, že by mohl ztvárnit Davida. I když jsem si původně představoval někoho fyzicky dominantnějšího a robustnějšího. Jenže když se na Davida podíváme Alexovýma očima, přesně takového ho uvidíme... Mezi Benjaminem a Félixem to skutečně jiskřilo od první kamerové zkoušky, a to bylo zásadní. Byli na stejné vlně – dvě spřízněné duše._____ 6) Věk protagonistů uvádím k roku natáčení - 2019._____ 7) Zajímavý je i osud hudby. Píseň Inbetween Days od The Cure svou energií a lehkou melancholií v Ozonových očích dokonale seděla k atmosféře snímku. Frontman The Cure Robert Smith ale její užití nejprve odmítl – snímek se totiž původně jmenoval Léto 84 a skladba vyšla až v roce 1985 na albu The Head on the Door. Ozon tedy název filmu změnil a děj zasadil o rok později. Osobně mi jako výraznější zvukový symbol filmu přišla balada Sailing od Roda Stewarta._____ 8) Homosexuální orientace je v knize i ve filmu zobrazena jako něco samozřejmého, varianta heterosexuálního vztahu. Primární je láska. Dance on My Grave se tímto přístupem stala jednou z prvních knih pro mládež, které homosexuály nesoudily, jen je prostě vzaly na vědomí a ukázaly, že vlastně není rozdíl mezi pocity, které zažívají straighti a gayové. K tomu Ozon: Držel jsem se románu a ten homosexualitu nijak neproblematizuje, vůbec to v něm není téma, což je krásné a na tu dobu velmi moderní. Alex a David se milují a skutečnost, že jsou to dva kluci, není pro pointu nijak důležitá. Přesně proto bych v době svého dospívání takový film sám rád viděl. Vyobrazení homosexuálů ve filmech z osmdesátých let bylo velmi temné a bolestivé, dokonce ještě před hromadným výskytem AIDS... Natočil jsem tento romantický příběh chlapců naprosto klasickým způsobem, bez ironie, jako univerzální milostný příběh. () (méně) (více)