Obsahy(2)
Kontroverzní japonský režisér Takaši Miike je tvůrcem tohoto znepokojujícího hororového filmu o ovdovělém producentovi, který se rozhodne zorganizovat konkurz na svou potenciální novou manželku. Mezi mnoha uchazečkami zvláště vyčnívá především jedna - rozkošná bývalá baletka oblečená v bílé. Vdovec je jejím záhadným půvabem zcela fascinován a nemůže uvěřit vlastnímu štěstí, dokud se svou budoucí nevěstou nezačne zabývat podrobněji. Detaily z jejího osobního života do sebe tak úplně nezapadají, nohy má zohyzděné řadou ošklivých jizev a Aoyama až příliš pozdě zjistí, že lidé v jejím okolí mají ve zvyku záhadně mizet. Když v jejím obýváku objeví spoutaného muže s uříznutým jazykem a chodidly, usoudí, že ona dívka patrně nebude ženou jeho snů. (Cinemax)
(více)Recenze (235)
Ale jo dobrý, k pěti kousek chybí a ta psycho část ke konci byla až moc ale závěr potěšil. Toho psa si mohli odpustit ale. ()
Slova vytvářejí lži, ale bolesti se dá věřit. Filmy jako Ōdishon inspirují k úvahám o výpovědních možnostech žánru - nikoliv jednoho žánru, ale všech žánrů. Lze skrze prostředek tak lživý, jakým žánr je, sdělit něco pravdivého? (Otázka pravdy, ať už je to cokoliv, nás tíží, přiznejme si to.) Asi všichni známe úctyhodné pokusy sdělovat pravdu "mimo" žánr, ale i ty často selhávají, neboť většina z nás žánr často žije. Potíž je jejich nevyzpytatelné prolínání v životě: Odcházíte ze zaměstnání, odehrávajícího se většinu stopáže na bázi sociálního dramatu, cestou žijete pásmo z Óčka a prásknutím domovních dveří se ocitáte v pornofilmu. Žádný Antonioni. A odpovědí na zpětně položenou otázku může být, když se někdo popasuje puzzle žánrů tak zdatně jako Takashi Miike v Konkurzu. Začíná to jako přesvědčivě sladkobolná rom-com, pojednávající o postarším vdovci Aojamovi, asijském bratranci Petra Kostky, který se rozhodne na doporučení známého filmového producenta řešit osamělost konkurzem na roli ve filmu, který dost možná ani nevznikne. Kdesi uprostřed příběhu nabírá film rozměru mystéria, které se propadá do surrealistického snového převodníku významů, ústícího v nepopsatelně bolestných dvacet minut. Krutá hra v posledních okamžicích stvrzuje sama sebe v syntézu všech předchozích poloh. C’est la vie. Konkurz je tak kouzelně poskládaná, absurdní a šílená podívaná, jakou nositel problému pravdy umění, nutně měřené hrůzou života potřebuje, aby mohl film respektovat zároveň pro schopnost měřit šílenosti života a také jako ujištění, že život nakonec v porovnání s [asijskými] filmy většinou tak příšerný není. Kirikirikirikiriiiiii... ()
Nejsem fanda "násilných filmů", ale tady to přišlo všechno tak nějak samo... A film mi hrozně rychle utekl, vůbec jsem se nenudil. ()
Zahrávat si s lidmi se nevyplácí, jak MOŽNÁ na vlastní kůži zjistil hlavní hrdina tohoto filmu. Vnímat ostatní lidi jako zboží se také nevyplácí, protože každý člověk má svůj osud a historii, a nikdy nevíte, co odkryjete a co na vás zaútočí. Finále filmu představuje dvě odlišná rozuzlení, naprosto a hrůzně protikladná. Je lepší zůstat u toho, že to dopadlo dobře, a tu horší variantu vnímat jako odstrašující příklad :) ()
[3,5*] "Slová vytvárajú lož, len bolesti sa dá veriť." A ešte k tomu dodám, že lož má krátke nohy. Dlho sa to tvári celkom nevinne, hádam 90 minút to je hlavne romanca, trochu dokonca aj romantická komédia (napr. veľmi podarená scéna konkurzu je vtipná). Sympatický hlavný hrdina Šigeharu, vdovec, ktorý by sa rád znovu oženil, spozná pôvabnú mladú dievčinu Asami, tak trochu s výzorom Samanty z Kruhu. Tá romantická časť mi pripadá, napriek istým kvalitám, trochu zdĺhavá, ku koncu už stráca náboj. Našťastie ale potom príde skvelý záver, ktorý ma totálne odrovnal. Sú tu veľmi pôsobivé snové sekvencie, výborne spravené prechody medzi realitou a predstavami. A čo sa týka tej mučiacej scény? Trochu naturalistické, ale dobré. Myslím, že keby bol film tak o 20-30 minút kratší, bolo by to o hviezdičku viac. Zaradené v zozname 1001 filmov, ktoré musíte vidieť, než umriete. ()
taku kokotinu som uz dlho nevidel disne konec sadisticky ale vobec to nedavalo zmisel nic preco to robyla cele divne ()
Japonci točí vážně podivné filmy.. Hlavně ty hororové. Ikdyž se mnohým zdají úchylné, či divné, mají své jisté grády, které se u amerických hororů hledá těžko. Audition je toho přesným příkladem. První polovina filmu mi nevadila, docela se mi líbila. Ve druhé se už konečně něco děje a začíná to pravé japonské "psycho", na které jsem celý film čekal. Snímek se mi líbil, a rád si zase někdy pustím další film od stejného režiséra. 71% ()
Někdo směřuje film k romantickému, často kýčovitému vrcholu a někdo to hold vidí jinak, jako například Takaši Miike. V případě Konkursu je třeba říci, že postava Asami dává v příběhu několikrát jasně najevo, že všechno není úplně v pořádku. Jenže on úplně v pořádku není ani Shigeharu, už jen jeho plánování svatby po dvou schůzkách, je k zamyšlení. To se potom není čemu divit, že do výborně natočené, dokonale mrazivé závěrečné půlhodinky, nevidí a neslyší nic, pouze idealizuje svoji vyvolenou. Eihi Šiina jí hraje velmi dobře, od tiché nesmělé na konkursu, k nelítostné psychopatce v závěru, fantastický přerod. Tento příběh ale není jen o silném závěru, výborná je i cesta k němu, postupné poznávání/nepoznávání vrcholící dokonalou snovou scénou! Je to jedinečný romantický horor, díky němuž se ke jménu Takaši Miike ještě určitě vrátím. 80% ()
Má to hodně pomalý rozjezd, ale jakmile začnou prostřihy na Asamin byt, přijde i tušení něčeho moc zlého a napětí, které vydrží až do vskutku brutálního závěru. Čekal jsem sice trochu nějakou mindfuck pointu typu Oldboy a ono na tom vlastně není nic zase až tak překvapivého, ale to střídání snu a reality a flashbacků ke konci bylo taky celkem efektivní a trochu to ten příběh ozvláštnilo. Pár scén na mě ale bylo trochu přehnaných a nestydím se to přiznat. 8/10 ()
7/10 - Závěr filmu je tedy pořádné, ehm, maso... Ale i to, co tomu předcházelo, rozhodně nebyla žádná nuda. Naopak - od začátku je film plný otazníků, které se v závěru zvrhnou v jeden velký vykřičník. Jsem rád, že to aspoň skončilo "happy endem"... ()
Na můj vkus se to mohlo rozjet mnohem dříve. Posledních 15min. to nezachrání, ale jinak se dá tahle japonská zhovadilost zvládnout. ()
Druhý film Miikeho po Itchym, druhé zklamání. Předně nejde o horror, ale brutální thriller. A ostrý zlom v druhé polovině ve mě nevyvolal žádný šok ani žádnou emoci, kromě mírného znechucení. Explicitně ukazované násilí mi nepřijde nikterak osvobozující, dráždivé, realistické, zajímavé (dosadte, co chcete), Miikeho pokus o sdělení čehokoliv mě míjí. To co ukazuje na plátně dovede slabšího diváka rozhodit víc než stařičká scéna z Maratonce, přiznám, že ani já nepatřím mezi typy, co si užijí pocit doslova hmatatelné bolesti na plátně. Asi proto, že se takové věci ději občas lidem na světě v reálu, což je ošklivá představa. Miike netočí filmy pro mě. ()
Brutální zívačka okořeněná v posledních 20ti minutách zdvihnutým obočím s výrazem v očích > Cože?! ---- a konec :D ()
Samotný film je fakt bomba, začína to ako rodinná dráma tak naberie romantickú atmosféru, ktorá časom dostáva hororový charakter, no a konči to ako ...zbytočne to rozoberať... Malo to proste potenciál to sa musí uznať. Takmer dokonalé a tým takmer myslím že k dokonalosti mi tam chýbal nie aký zmysluplnejší záver. Sám neviem čo by som si pod tým predstavoval, ale proste to nebolo ono. ()
Staré japonské přísloví z Kokury praví: kolik třešní, tolik višní / kolik lidí, tolik částí; v tomto případě to ale tak úplně nesedí, protože nám přebývá jeden jazyk a tři prsty k tomu. Kdo společně s japonským režisérem sdílí stejně úchylnou, řekl bych až patologicky zvrhlou obsesi lolitkami se zkušenostmi s akupunkturou a řezáním hnátů, bude zřejmě nadšen, ostatní nad tímto scénáristicky plytkým a samoúčelně nechutným ki(mo)no-výblitkem jen zakroutí hlavou. Včetně mě, teda. ()
Po shlédnutí Ichiho už mě Konkurs příliš nepřekvapil. Dvě třetiny filmu se nesou v romantickém duchu, závěr filmu je úplně něco jiného. Prolínání snu a skutečnosti je ovšem natočeno bezchybně. ()
Začíná to poklidně, ale ke konci se člověk zapotí. ()
Jestli to je horor, tak ať se to tváří jako horor už od začátku. Ne že se budu dívat hodinu a půl na psychologické drama, na které je následně násilím našroubován rádoby šokující konec. Za "chlápka v pytli" jedna hvězdička. Japonské horory asi opravdu nikdy nepochopím... ()
Teraz v 2013tom uz tento film nie je vynimocny, kedze som videl z azijskej produkcie viacero podobnych. Nie je vsak nezaujimavy, mne osobne sa pacili hlavne prve dve tretiny filmu. Otec, ktoreho hra Ryo Ishibashi je vyborne zahrana postava, co sa vsak neda povedat o "baletke" Eihi, ktora ma z toho mnozstva vychudnutych, krehkych krasok, ktore sa snazia svojim zovnajskom a spomalenou gestikulaciou posobit tajomne nepresvedcila (posobia skor neprirodzene a strasne strojene). Chybal mi tiez nejaky "zaver". ()
Takmer dve hodiny ukrutnej nudy,ani to chvilkove mucenie to nezachranilo v zavere filmu,odpad...:-) ()
Reklama