Režie:
Čeněk ŠléglKamera:
Ferdinand PečenkaHudba:
Jára BenešHrají:
Jára Kohout, Theodor Pištěk, Betty Tolarová, Karel Černý, Marie Blažková, Jana Ebertová, František Filipovský, Svatopluk Beneš, Jindřich Láznička (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Albert Kalvoda, zpěvák u venkovské společnosti, se dozví, že na los vyhrál milion. Rozhodne se jet s kamarádem Dominikem do Prahy a užívat tam života. Chce vzít s sebou i subretu Ninu, kterou miluje. Ta nejprve odmítne, ale v poslední chvíli naskočí do vlaku... (oficiální text distributora)
Recenze (19)
Jára Kohout in dem verrückten Lustspiel. V době Protektorátu byli lidé za podobnou zábavu jistě vděčni a také mně film zpříjemnil jedno volné odpoledne. Ovšem v poměrně kvalitní protektorátní kinematografii ho prostě nemohu zařadit mezi ty lepší, na to se až příliš podbízí lidovému (ne)vkusu. Snímek je k dispozici na YouTube, hlavně jej nevypínejte po pár minutách, to nejlepší přijde až v závěru. ()
Ono stačilo přečíst si jméno režiséra a věděl bych, že tenhle film nebude pro mne to pravé. Šlégl byl výborný herec, ale jen podprůměrný režisér. Na rozdíl od řady předřečníků nemohu chválit ani Járu Kohouta ani jiné představitel, ale hlavní slabinou je děj této rádoby taškařice. Snad jediný světlý bod byl na konci, když se Albert Kalvoda domníval, že je mrtvý... Ten tah s růžovým kombiné jsem od jeho autorky moc nepochopil. ()
Poslední filmový počin Čeňka Šlégla, který po válce musel skončit s hraním i režírováním. Naopak Jiří Karásek a Jaroslav Víchovský napsali úplně první scénář. Podle mého názoru však Č. Š zakončil kariéru efektně. Příležitost k hlavní roli zde dostal Jára Kohout, který se jí zhostil výborně. Jasně tak ukázal, jaké komediální sklony má a jaký potenciál v něm dříme. Film obsahuje řadu písní, tančí se v něm a dokonce dojde i na převleky. Z dnešního pohledu je zajímavé třeba i to, že se výherce milionu označoval jmenovitě v novinách, což je dneska něco naprosto nemyslitelného. ()
Zatímco Evropu si podmaňují nacistické holínky, v českých biografech zní bujarý smích. 1) Roztomilá taneční čísla a chytlavě vemlouvavé melodie s texty, jejichž lehce bulvární neomalenost se s léty přerodila v jakési až cimrmanoidní popěvky, chytnou za srdce od první minuty. Který pak mládenec, který pak mládenec, když sám je se svou panenkou, se modlí růženec? Která pak dívčina, která pak dívčina se zdráhá, když ji chlapec v cestě líbat začíná?_____ 2) Expresivní herectví - neherectví 36letého Járy Kohouta sice není přímo můj šálek kávy, ale celkové dadaistické atmosféře snímku jen přidává._____ 3) Miliónová výhra nebyla málo. Uvádím úřady stanovené nejvyšší možné ceny životních potřeb v protektorátních korunách v polovině roku 1940: chléb - 3/kg, brambory - 0,82/kg, cukr - 7,20/kg, mléko - 2.20/l, vejce - 1,30/ks, vepřové maso - 21/kg. Plat služky se pohyboval kolem 340 K/měsíc, čeledína až 400 K. Zedník měl kolem 5 K/hod, zatímco přidavač 3,50 K. Do klína mi pad´ milión, nedá mi vyspat milión, naladím hned po ránu veselou tvář, aby to každý věděl, je ze mě milionář. Teď už se vůbec netrudím, hned jak se ráno probudím, personál stojí u mé postele, nesou mě sloužící do vonné koupele, co na penězích záleží, mně miliónek náleží._____ 4) Závěrečný pochod sirotků považuji, milý komentátore Peabody, za vyvrcholení celého díla. Rodní sirotci po matce i po otci, přišli jsme ti poděkovat, dobrodinče náš. Vítej vesele na duchu i na těle, ať se tady na tom světě vždycky dobře máš. Kéž se všechno povede, na co jenom sáhneš. Kdo ti něco provede, budiž potrestán. Rodní sirotci po matce i po otci volají: náš dobrodinče, buď nám zachován. ()
Lidi, pozor na Járu Kohouta!, vzkřikovala tehdy snad všechna česká periodika, ovšem marně. Jára Kohout, populární smíchovský komik a divadelní ředitel, byl a je dodnes nepřekonatelný fenomén, jakýsi magnet, přitahující svého času dychtivé a hladové diváky do biografu. Scénář, dnes přijímaný s jistými rozpaky, byl specielně upraven pro Kohoutův osobitý naturel, nacházející stoprocentního naplnění především v excentrických převlekových scénách, upomínajíc nikoli náhodou pozdější televizní exhibice Oldřicha Kaisera a Jiřího Lábuse. Jistý nadhled a šarm filmu vtiskla přítomnost populárního hitmakera Jaroslava Maliny, významného českého hudebního skladatele a kapelníka, a také další sympatická kreace dvaadvacetiletého Svatopluka Beneše v jeho nejslavnějším milovnickém období. Přestože odborná kritika, časopis Kinorevue nevyjímaje, tehdy snímek taktně přešla, diváci se dle všeho ve vyprodaných pražských biografech výtečně bavili. Při jeho hodnocení bychom měli mít na paměti dobu, ve které vznikl, i skutečnost, že film byl na televizních obrazovkách uveden teprve po Kohoutově návratu do Československa v roce 1990. Což je přeci jen škoda, nemyslíte? ()
Galerie (2)
Zajímavosti (1)
- Ve filmu zazní devět písní: „Kterýpak mládenec“, „Psaníčko lásky“, „Loučení, loučení“, „Do klína mi spad' milión“, „Šicí stroj“, „Drobní sirotci“, „Promiňte, slečno“, „Můj milý, jen jednou v světě“, „Nelituj, že mi dáváš dnes lásku svou“. O hudbu k nim se postaral Jára Beneš a texty napsali Václav Špilar a Václav Mírovský. (sator)
Reklama