Režie:
Jiří VěrčákKamera:
Josef ŠpeldaHudba:
Josef SpitzerHrají:
Oldřich Vízner, Ondřej Havelka, Lucie Zedníčková, Lubomír Lipský st., Milan Lasica, Jana Synková, Petr Vacek, Ota Jirák, Jitka Molavcová, Valérie Zawadská (více)Obsahy(1)
Saturnin je sluha, který se stane pánem svého pána. Mladý muž dobrého společenského postavení a vychování, trochu konzervativní, získá, ne vlastní vinou, sluhu Saturnina. Ten se de facto stane pánem svého zaměstnavatele a způsobí v jeho dosud poklidném životě řadu překvapivých zvratů a situací. Ty by se bez Saturnina daly těžko zvládnout. Už proto ne, že by bez něj pravděpodobně nikdy nenastaly. Saturnin je v Čechách pojmem již několik generací. V roce 1942 napsal spisovatel a novinář Zdeněk Jirotka (1911 až 2003) knížku s tímto názvem a od té doby byla vydána dvanáctkrát. Čtenáři ji milují pro její suchý humor, ne nepodobný "anglickému", množství parodií a nadsázky a zejména pro absurdní situace, do kterých uvádí svérázný sluha Saturnin celé své okolí. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (426)
Saturnina jsem od dětství četl mnohokrát a za ta léta jsem si vytvořil představu, jak vypadá dědečkův dům, jak vypadají ti lidé, ale i v mojí fantazii zůstávalo to tajemno a éteričnost, které jsou základem Jirotkovy knihy. A pak mi někdo naservíruje tuhle pestrobarevnou retro, kde všechno má příliš jasné obrysy a zřetelné kontury. Říkám si, proč už dávno někoho nenapadlo Saturnina natočit. Asi napadlo, ale každý soudný filmař zřejmě uznal, že Saturnina zfilmovat nelze. Filmového Saturnina já prostě nesnesu. Jednu * za snahu. ()
Vízner jako Saturnin předvádí svůj životní herecký výkon, žádný jiný herec (Havelku jsem nikdy nemusela) mu zde nesahá ani po kotníky. Opravdu jsem se bavila, ale přítomnost tety Kateřiny (já vím, v knize je jistě také, jenže mně je Synková vrcholně nesympatická) sráží tuto podívanou o stupínek dolů. ()
Milouši, chlapče, když už ti něco takového vyrostlo, možná by sis měl ve společnosti před nosem přidržovat kapesník... co k tomu dodat, prostě komedie nejkomediálnější a nejlaskavější. Souhlasím s Radyoem, že kniha je na 100% - já dodávám, že film je tak na 90%, protože především v úvodu trpí rozpočtovými omezeními a zejména práce se světlem dost tahá za oči, ale technika je u děl typu Saturnina věcí vedlejší, prim hraje obsah. A k tomu je třeba také mít drobnou výhradu, a to k nepochopitelnému vystříhání některých scén (jako třeba Saturninova neodolatelná ranní rozcvička na lodi), které byly použity v "seriálu", a které se nenacházejí ani na žádném DVD:P ()
Jako divák neznalý knižní předlohy jsem si tuto pohodovou a nenáročnou komedii protkanou Saturninovými kousky a příslovími tety Kateřiny užil a nenudil se. Z výborného hereckého obsazení se mi nejvíc líbili Milan Lasica a Petr Vacek. "Saturnine? Marcus Aurelius je lvice." - "Nikdo není dokonalý, pane." ()
Kdo nečetl knihu, může být nadšen. Kdo ji ale četl, ten toto nadšení rozhodně nemůže sdílet. Snaha o zachování dialogů je sice záslužná činnost, leč přesto ve filmu v některých scénách onen knižní situační humor ani zdaleka tak nevynikne. Co se ale myslím autorům filmu povedlo, to bylo herecké obsazení. Oldřich Vízner v titulní roli sice není naprosto jedinečným Saturninem a možná bych si v té roli dokázal představit i někoho jiného, ale kus toho Saturninova "uličnictví" z něj vyzařuje. Přesně se ovšem do svých rolí hodí Ondřej Havelka a Jana Synková, ale i Lubomír Lipský nebo Milan Lasica. ()
Galerie (8)
Zajímavosti (13)
- Když loď se Saturninem (Oldřich Vízner) a jeho pánem pluje po Vltavě a míjí Národní divadlo, zazní ve filmu úryvek z opery Bedřicha Smetany „Braniboři v Čechách“, konkrétně verše: „Pokud mají velcí páni, potud máme také my,“ ze závěru 7. výstupu 1. dějství. (Bilqis)
- Ondřej Havelka (Jiří Oulický) pojetí své role a její kontakt/kontrast s jeho vlastní povahou komentoval: "Dohodli jsme se s panem režisérem, že budu hrát co nejcivilněji. Jsem s dobou, v níž se film odehrává, spojován díky muzice, kterou zpívám a skutečně jsem do ní velmi ponořen. Řekl bych, že jsem ve vztahu k meziválečné kulutře jako 'zamilovaný badatel'. V okamžiku, kdy obléknu kostým, jse má vnitřní představa o vnějším chování tak jasná, že bych dalším hraním nějaké stylizace takzvaně zdvojoval informaci, a to je vždycky zbytečné a hloupé. V roli Jiřího Oulického jsem v podstatě Ondřejem Havelkou. Já jsem i v civilu plachý a tichý člověk. Máte-li pocit, že jsem na jevišti energický, je to tím, že sám jazz je vitální a energický. Proměním se až ve chvíli, kdy si obléknu frak a popřípadě i stepařské boty. V ten moment do mě vstoupí zvláštní exhibicionismus, který v civilním životě neznám a nemám." (NIRO)
- Závěrečná svatební scéna byla natáčena v kostele sv. Matěje v pražských Dejvicích. (yurasch)
Reklama