Režie:
Hajao MijazakiScénář:
Hajao MijazakiKamera:
Acuši OkuiHudba:
Džó HisaišiHrají:
Sóma Santoki, Takuja Kimura, Džun Fubuki, Džun Kunimura, Kaoru Kobajaši, Karen Takizawa, Keiko Takešita, Kó Šibasaki, Masaki Suda, Sawako Agawa, Šinobu Ótake (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Dospívající chlapec Mahito se s tatínkem přestěhuje na venkovské sídlo daleko od hektického Tokia. V novém domově se seznámí se svéráznou mluvící volavkou, která ho láká k prozkoumání záhadné opuštěné věže. V ní Mahito objeví magický svět, jemuž vládne tajemný stařec. Na cestě za poznáním se potká se statečnou dívkou Himi, armádou papoušků i roztomilými stvořeními Warawara. Mistr animace Hajao Mijazaki (Můj soused Totoro, Cesta do fantazie a Princezna Mononoke) se ve svém posledním filmu opět vydává za hranice fantazie a snů. (Aerofilms)
(více)Recenze (111)
Nádherný vizuálny kľúč, ktorý však nepasoval do môjho zámku. Ale otvoril som. Aligátor. ()
Opět Hajao Mijazaki, opět Dante Alighieri a tentokrát dokonce i Abd-Ru-Shin s dozrávajícími dušemi z Poselství Grálu. Jenomže film jako celek příliš nefunguje: namísto strhujícího příběhu a prokreslených charakterů postav se zdá, že autor chtěl sdělit / předat příliš mouder najednou a své filmové světy (tento i „onen“) jimi doslova „zahltil“. Přes veškerou jeho snahu jsou postavy víceméně ploché a jejich osudy, ne nepřipomínající spleť časoprostorového kontinua z Atlasu mraků, jsou divákovi prakticky lhostejné. Precizní animace pak působí spíše jako samoúčelná součást jakéhosi encyklopedického putování skrze paralelní jsoucna, než poutavého filmového vyprávění. Mimochodem, u dvouhodinového animáku je jeho konec až překvapivě ukvapený. ()
Ten "matrixovský" architekt akoby Nietzschemu z oka vypadol. "Čítal veľmi veľa kníh a tak sa z toho pomiatol". Je to ťažký a komplikovaný Mijazaki, ktorý tentokrát nie je až tak veľmi pre deti. A predsa áno. Melancholický tvorca farebných svetov nám servíruje azda sureálne vyobrazenie dospievania dieťaťa podnietené ťažkými životnými skúškami. Ale je tam toho viac a my môžeme len hádať. Vizuálne aj hudobne to človeku zmysly poteší, emočne a myšlienkovo potrápi. To, že sa hrá podľa autorových pravidiel, nikdy v jeho tvorbe neplatilo viac, ako tu. Človek si mnohokrát v živote volí alternatívu, ktorá je ťažšia a komplikovanejšia, no práve skúšky sú to, čo nás definuje. Je to tak nielen v prípade hlavnej postavy, ale aj v prípade nášho prijatia tohto filmu. ()
Ty čtyří hvězdy jsou jen v kontextu Miyazakiho tvorby, mezi ostatními filmy je to jasná pětka. ()
Každé dielo majstra Mijazakiho sa snažím sledovať s čo najväčšou koncentráciou. Osobne ma neskutočne teší, že predsa len sa rozhodol obohatiť nielen svoje výnimočné dedičstvo ale aj svet ešte jedným dielom (podľa klebiet možno ešte bude niečo). Príbeh chlapca a volavky sa dostalo do správnych rúk – Mijazaki so svojím tímom opäť vytvoril niečo nadpriemerného. Kvalita kresieb, vedenie príbehu a zachytenie charakterov (a vývoj) jednotlivých postáv nie je potrebné nejako rozobrať. Avšak z celkového hľadiska tá výsledná kvalita trochu zaostáva za dnes už klasickými a kultovými dielami, ktorými Mijazaki sa zapísal s veľkými písmenami do knihy kinematografie. Medzi inými, dôvodmi môžu byť napríklad miestami vznikajúce nerovnováhy medzi statickými a dynamickými scénami a trochu (seba)opakujúce vizuálne zobrazenie jednotlivých postáv (keď vám niekto/niečo bude známe, tak asi nemáte deja vu). Tieto veci však v prípade 83 ročného majstra majú len minorný dopad na celkový obraz. Opäť vzniklo také dielo, ktorému dnešný Hollywood (pravdepodobne) nevie konkurovať. Osobné hodnotenie: 85% (****) ()
Vidieť Mijazakiho posledný film bez znalosti jeho doterajšej tvorby nebol veľmi dobrý nápad. Po Mononoke môj druhý Mijazaki a inak ako sklamaním to dopadnúť ani nemohlo. Chlapec a volavka alebo inak autorovo Saying Goodbye totižto tvorí nesúvislá montáž Mijazakiho tvorby, kde sa prostredníctvom hlavnej postavy Mahita presúvate z prostredia reálneho sveta do prostredia sveta fantázie a naopak. Problémom je, že to má za následok extrémne členitú štruktúru príbehu. Postavy sú slabé, nenadviažu medzi sebou žiadne vzťahy, v jednom momente tam sú, potom nie, na nejaké puto s divákom tak len ťažko pomyslieť. Množstvo odkazov a symbolov, ktoré bez vyššie spomenutých znalostí nemáte ako uchopiť a samotné (btw brilantné) posolstvo celého filmu vám celkom isto unikne. Na ten pocit prázdna cestou z kina tak skoro nezabudnem. ()
Emotívna hudba a nádherný vizuál, zároveň najmenej divácky scénar od Ghibli. Postavy prichádzajú a odchádzajú, scény končia niekde uprostred, málo sa povie, no veľa sa symbolizuje. Päť je veľa, no tri málo. No ak už Myazakiho Alenka v ríši divov bude naozaj jeho posledný rozlúčkový film, budem spokojnejší ako pri The Wind rises. ()
Bůh Mijazaki na stará kolena ukazuje, že na to má. Popadl berle hodil do sebe aspirin a se skřípěním svých starých kolen se doplazil s kamerou na plac, aby všem ukázal zač je toho loket speciálně všem těm mladým netáhlům. A je to radost pohledět. Originální prostředí zázemí japonska za druhé světové, spoust tajemství a bizardností, klasická poetika, časové hrátky, nový svět a v neposlední řadě vynikající muzika s dobrodružnou atmosférou. Co více si přát? Tohle a Suzume ukazuje, že prostě Japonci animačně válí. ()
Chlapec je ústřední hrdina, který prochází různými (a poněkud zmatenými) světy a volavka je zlomyslný lysý skřet pod zobákem se ukrývající, kterého musí zkrotit k poslušnosti střelou z luku. Pak se děj odvíjí jako efektní, ale nespojité výbuchy autorovy fantazie, Nakonec zůstanou v paměti a představě jen ty výbuchy jako po sledování ohňostroje, nic víc. ()
Ve finálním hodnocení svítí čtyři hvězdičky, ale to jen z jednoho prostého důvodu - že nelze dát tři a půl. Opravdu nemám ráda, když se film automaticky pokládá za geniální na základě toho, že jeho režisér už předtím několik kultovních filmů udělal a tak v podstatě cokoliv nám naservíruje, automaticky v tom tu genialitu a skryté významy hledáme a to, co nám přijde mimo, tak omlouváme uměleckým záměrem. Je to dobrý film? Určitě ano. Je jeho animace skvělá? Ano. Obsahuje neuvěřitelně imaginativní fantastické, dechberoucí scény? Ano. Je to do určité míry směsice x filmů od studia Ghibli? Také ano. Motivy z Totora a Mononoke, nepřehlédnutelná sebeinspirace Cestou do fantazie, kus příběhové linky skoro vystřižený z Marnie. Upřímně jsem trochu čekala (a doufala), že se Mijazaki yvdá váce směrem "civilního" Ghibli, jako to udělal se Zvedá se vítr, ale toho se drží tak první třetinu filmu, aby naskočil na fantasy rychlík, který si ale nedrží silnou příběhovou linku jako třeba již zmíněná Cesta do fantazie, spíše je to sekvence světů, nápadů a metafor pospojovaná pospolu, jakž takž se držící na základní příběhové lince o ztrátě, odpuštění a smíření se s bolestí. Zároveň se nejde vyhnout i srovnání hlavních hrdinů (v případě Mijazakiho tedy hlavně hrdinek), kteří bývají většinou silnými tahouny příběhu, které můžete i navzdory jejich chybám mít rádi - problém Mahita, hlavního hrdiny tohohle filmu je, že je absolutně nijaký. Nemastný, neslaný, zapomenutelný, mirkodušínský. Jeho "sidekick", modrá volavka, je pro mě s přimhouřeným očima prostě jen otravná postavička. Když se pak objevila Himi, v podstatě prototyp Ghibliovské hrdinky, která bezproblémově strhne příběh na svou stranu, tak jsem si říkala, že kdyby krom všech těch ostatních inspirací se drželi i tohohle, mohl pro mě film být hned o něco lepší. Za mě je asi největším problémem to, že se film občas přehnaně dlouho zdržuje v ne příliš podstatných sekvencích a kvůli volné provázanosti to občas působí dojmem, že se hrdina příběhem pohybuje jen proto, aby se pohyboval, že se jen přesouvá z místa na místo bez větší logiky. Dalším mínusem pro mě je, že film na diváka chrlí obrovské množství obrazů a idejí, ale část z nich nechává nerozpracovanou, za mě až nedotaženou (a to do té míry, že se to úplně nedá svést na "je to tak hluboký, že si to nějak musíš domyslet sám"). Za co tedy ty hvězdy dávám? Protože on ten film do určité míry prostě geniální určitě je. Rozhodně nejde pojmout všechny vjemy a obrazy a myšlenky jen na jedno zhlédnutí. Je to ten typ filmu, na který se budou dělat sáhodlouhé filmové videoeseje, kde se bude rozebírat i význam tlustě namazaného krajíce chleba a je mi jasné, že mi toho spousta uniklo (proto jsme do budoucna otevřená hodnocení změnit). Zároveň ten film má místy přesně to kouzlo, které diváci od Mijazakiho očekávají a na které tak dlouho čekali ale taky přichází s jistou inovací. Otevírá nepřeberné množství témat, od pacifismu, různé podoby lásky, smíření, hamižnost, pochopení, utrpení, takže se v podstatě nemůže stát, že by si tam divák nenašel "to svoje". Hudba krásná, nápaditá. Jednu celou hvězdu bych klidně dala za scénu shledání Mahita a Nacuko, kde si Mahito uvědomí, že i navzdory své nevoli a bolesti, je tenhle člověk to málo, co mu zbylo a dokáže konečně více otevřít své srdce a změnit to, jak se na svou macechu dívá. Hodnotila bych film jinak, kdybych věděla, že je to stoprocentně Mijazakiho poslední film? Možná ano, asi z nějaké úcty umělci (i když Mijazakiho jako člověka ráda nemám) a asi bych v každé scéně pak hledala "dopis na rozloučenou divákovi". Ono ale bohužel (pro někoho bohudík) to zřejmě Mijazakiho poslední film není a tak tam tenhle rozměr nevidím. () (méně) (více)
Vizuálne podmanivý animák s osobitou atmosférou, odkazmi na autorovo detstvo v povojnovom Japonsku a nie ľahko rozkľúčovateľnou symbolikou, ktorý prekvapuje každou scénou. 85 % ()
Vizuálně komplexní, pomalé, animované dobrodružství, jako zavěr Mijazakiho tvůrčího kánonu. Z Chlapce a volavky čelist nepadá a dechberoucí zážitek to také není, ale o to přeci nejde, zkušený Mijazakiho divák už ví co čekat, co chce a po čem touží... oduševnělé vyprávění k zamyšlení, nádherné animace s neuvěřitelně lahodně vypadajícím jídlem a podmanivou hudbu, prostě hluboké mistrovské dílo... a to také dostane. ()
Grandiózní a dojemné rozloučení s největším velmistrem animace, Miyazakim. Díky za všechno! ()
Najväčším problémom Chlapca a volavky je Miyazakiho neustále odkazovanie sa k predošlej tvorbe. Tých odkazov je tam toľko (rovnaké lokácie, scény 1:1, podobné postavy atď....), že film stráca akúkoľvek vlastnú autenticitu a stáva sa, len veľmi divným zlepencom s "nejakým príbehom". Ako keby autor už nevedel prísť s ničím novým/iným a vďaka tomu Chlapec a volavka pôsobí veľmi ťažkopádne, umelo a stráca všetky aspekty, ktoré robili predošlé filmy pútavými. Animácia je pekná, ale ani tá to žiaľ nezachráni. Možno sa do toho autorovi vlastne ani nechcelo a nechal sa k tomu dotlačiť, alebo na staré kolená na to už nemá. The wind rises pri tom mohol byť tak krásnym posledným filmom. Veľmi smutná projekcia... ()
Nebýt tam ten drzý pták a zabijácký papagájové, skoro by mě to nebavilo. ()
Dve hodiny zbehli ako voda. Niekoľko prvkov známych už z iných Miyazakiho filmov (odsťahovanie sa na vidiek, zasadenie do obdobia druhej svetovej, "architekt sveta" v pozadí, japonské babičky, tajomná ríša a zvedavý detský hrdina), cesta časom a priestorom, ľudožraví alexandri a sarkastický nevrlý volavkochlap. Na údajne posledný Miyazakiho animák som čakal niečo epickejšje, porovnávanie s prehnane naivným a detským Malým princom podľa mňa ale nie je namieste. ()
Váš názor na film se bude dost pravděpodobně odvíjet od toho, co od něj budete očekávat. Rozhodně nemá svou náplní, postavami nebo myšlenkami na Miyazakiho nejlepší filmy, ale já jsem šla do kina, hlavně protože miluju tu kreativitu a fantazii, patrnou z každého z nich. A v tom mě film nezklamal. Má klasické prvky Ghibliovek, kdy hlavní postava nejdřív objevuje zajímavá místa zdejšího fantasy světa, potom se bude muset řešit pár vážnějších věcí a po konci se zas vše vrátí do normálu, jakoby to všechno snad byl jenom sen. Tenhle "recept na správnou Ghibliovku" mám ráda, je to prostě ta věc kvůli kterým mi v paměti utkvěla Cesta do Fantazie, Totoro, Laputa a další. Level animace se zase o něco zvednul, hudba byla taky moc pěkná. Byl to celé příjemný zážitek. No pokud budete čekat moc, tak vás zřejmě čeká zklamání, ale jako ,,pohádka" je to rozhodně nadprůměr. 7/10 ()
Mile mě překvapilo, že se nejedná o vyčpělou kompilaci, ale něžnou syntezi předchozích Miyazakiho filmů. Jde o krásný příběh o dospívání, kontrastu umírání a rození se, uzdravení vztahů v rodině. Animace je neskutečně realistická, zvlášť co se týče tkanin. https://www.irozhlas.cz/kultura/film/recenze-hajao-mijazaki-chlapec-a-volavka-film-studio-ghibli_2311231909_kro ()
Animovaný mega trip, ktorý mi pripomína Alicu v krajine zázrakov. Dalo by sa asi napísať mnoho, ja by som vypichol pár nekonzistentnych miest v deji - ak nazi bird king neutekal pred kolapsom, ako mohol vyletieť do nášho sveta spolu sa našimi hrdinami, ktorí to stihli ltt? Ak v inom svete môžeš byť kýmkoľvek, napr babka bola drsná rybárka, prečo len hlavný hrdina nevyužil túto možnosť? Ak skončil svet kde sa kawaii duchovia stávali u nas deťmi, znamená že sa už u nás nik nenarodí? Prečo šla nová matka rodiť tam? Koho hrobka bola vlastne v centre? Každopádne pekný čisto japonský animák ktorý vtiahne do sveta fantázie, ide sa fakt že all in. ()
Konečně jsem byl v kině na posledním Mijazakiho filmu Studio Ghibli mám opravdu rád a jejich filmy mě vždy extrémě bavily, ať už svojí skvělou animací, hudbou a celkově technickým zpracováním, tak silným příběhem Chlapec a Volavka exceluje jako všechny Ghibliobky právě technickým zpracováním. Animace a hudba zde opět krásně ladí jako symfonie dokonalosti a dlouhé tiché záběry prostředí opět fungují jako terapie. Takže z tohohle hlediska fakt nářez. Příběh o malém chlapci, co přišel o maminku byl docela fajn. Nebyla to teda žádná bomba jako jiné Ghibliobky, ale dalo se. Jen hlavní hrdina, ten Mahito či jak se jmenoval mi přišel jako extrémní npc, což by se dalo říct o většině postav tam. V čem mě film ale extrémě ztrácel byl celkově world building a ten lore. Ze začátku jsou to jakštakš chápal, ale postupem času to bylo horší a horší. No a na konci jsem byl úplně zmaten a hlavně přehlcen informacemi, světy, kouzly a miliony pravidly a bytostmi, že jsem nechápal nic a nakonec si nezapamatoval ani ten fajn příběh, či průměrné postavy. A co tak sleduju net, tak to podobě má asi většina lidí. The boy And the Heron je skvělá ghibliovka, se skvělou animací, fajn příběhem, ale hrozným world buildingem. Pokud jste fanoušky Ghibli filmů, tak jste to nejspíš už viděli, a pokud ne, tak na to určitě ještě zajděte ()
Reklama