Režie:
Yngvild Sve FlikkeKamera:
Marianne BakkeHudba:
Kåre VestrheimHrají:
Kristine Kujath Thorp, Arthur Berning, Nader Khademi, SiLyA, Herman Tømmeraas, Morten Svartveit, Trine Wiggen, Tora Christine Dietrichson, Ingar Steen (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Když třiadvacetiletá Rakel příliš pozdě po nepříliš romantickém vztahu na jednu noc zjistí, že je v šestém měsíci těhotenství, její svět se změní. Její přítel, který není otcem, je s tím, že čeká dítě, v pohodě. Ale Rakel není vůbec připravená být matkou. Vzhledem k tomu, že potrat již nepřichází v úvahu, adopce je jedinou odpovědí. V tu chvíli se objeví Ninjababy, animovaná postava, která trvá na tom, že Rakel udělá z každodenního života peklo. Vyleze z jejího zápisníku, skočí do jejího šálku s čajem a neustále jí připomíná, jaká je hrozná osoba. (Film Europe)
(více)Recenze (18)
Poctivě upřímný film o právu nemít dítě, stejně jak o odpovědnosti za ně, o rasismu, přátelství, toleranci. ()
Docela nápaditá dramedie z Norska o holce, která paří, řádí, spí s každým na potkání, aby následně zjistila, že je v asi šestém měsíci těhotenství. Že to není možné? Tak to řekněte těm, co porodí aniž by to věděli celých devět měsíců. Ninjababy je ale se svými kreslenými vsuvkami poměrně příjemně originální a sem tam i trefně vtipný a úderný. ()
„Můžu si šáhnout? Kope?“ - „Ne! Vůbec kurva nekope. Kdyby kopalo, tak bych to věděla dřív než teď!“ - „Proč nekope? Je nemocný?“ - „Ne, není nemocný. Je to jenom nějaký posraný, nenápadný ninja mimino, který si myslí, že si tam může 9 měsíců vegetit, a pak se vyplížit ven!“ Představitelka hlavní hrdinky Kristine Kujath Thorp mě zaujala ve filmu Je mi ze sebe špatně a ani tady mě rozhodně nezklamala. Její Rakel, chaotické, neřízené střele tvrdošíjně odmítající realitu, jsem fandil hned od začátku. Což by neměl být problém pro nikoho, kdo mentálně nežije v minulém, nýbrž 21. století, a vnímá jako nezávadný fakt to, že ne každá žena musí mít mateřské instinkty a touhu po dítěti. Tím spíš, když to má ještě dosti smířlivý konec (ten mě osobně mírně zklamal, přesto cesta k němu byla fajn, takže jsem toho ani nemusel příliš litovat). Snímek má každopádně citelně ženský pohled na věc (ale i nadhled), nabízí ozvláštnění v podobě vtipných animací, a především hlavní hrdinku (skrze ni místy i dítě) trefně glosující dění. Za mě to budou solidní 4*. ()
První polovina velmi dobrá, místy dokonce výborná. Sarkastická Rakel má mnoho snů, ale často jsou jen na papíře. Občas sotva vyjde s penězi, ráda kreslí a hodně flámuje. A má i krapet smůlu. Dlouho totiž neměla menstruaci, zvětšila se jí prsa. Je to jasné. Byla přesvědčená, že otcem je plachý instruktor aikida, který by daleko lépe naplňoval představu rodičovské figury, než její pochybné předchozí „vztahy“. Jenže Rakel dítě nechce. O to větší šok přijde, když zjistí, že těhotenství trvá už řadu měsíců. A že biologický otec je nevyzrálý blb. Úvod je opravdu svěží, upřímný, jízlivý a Kristine Kujath Thorp předvádí spektrum emocí, které prostě musí bavit. Ninjababy je v prvních desítkách minut opravdu působivým závanem čerstvého vzduchu. Někdy v půlce se ovšem trochu zasekneme, často se motáme okolo nevyřčeného skrze překvapivé (a nechtěné) těhotenství a právě řešení (ač samotné téma plně respektuju) předepsaných rolí je zrovna v této části trochu kostrbatější. „Kreslená“ rovina je fajn, s tématem, že žena prostě má být matka, si tvůrci také slušně poradí a celkově to celé skončí neotřelým a empatickým způsobem. Chytrý, vtipný a zralý příspěvek. ()
"Blood and Suffering!" Křičí donedávna slušně rozjetá a život si užívající Rakel, dnes nastávající matka, tedy ze dne na den, jaksi zničehonic. Film o (ne)svobodné vůli maminek, žijí-li v demokratické a lidsky smýšlející společnosti, o (ne)přirozené touze zahrnující mateřství, o zodpovědnosti k vlastním činům, v tomto případě...zázrak stvoření. Také o dětech, které se prostě rodí...o lásce a hodných lidech, kterých je plný film o tom, že život je jeden velký zázrak. Skvěle sehrané i zrežírované, hudebně tedy přeslazené, podpořeno pubertálním humorem, ale celkové milé s krásným dramatickým závěrem. [Scandi 2022 - Filmový klub Citadela] ()
Nuž, v Nórsku je to tak. Keď ostanete zbúchaná, tak ako správna liberálna žena máte silný odpor k materstvu ako takému, je to prežitok, výmysel nadradených mužov, preč s tým. Ale keď už sa nedá tá vyspelosť potvrdiť potratom, tak už ostáva len adopcia, hlavne sa toho zbaviť. Lebo vy, ako pokroková žena, vlastne ani neviete s kým to máte, ale keďže sme v Nórsku, tak prvý vás napadne Iránec, to je jasné, kto iný skoro pri polárnom kruhu? A keď prekvapivo on nie, tak ostali už len hipsteri. Mimo tohto progresívny film o tom, že nebyť matkou je úžasné, obsahuje vtipné scénky, má dobré grafické stvárnenia, keďže je natočený na základe grafického románu, ale niektoré scénky som nemusel ani v animácii - napríklad výstrek semena priamo na dieťatko v maternici. Priznám sa, nechýbalo mi to. Ani prehnané sexuálne scény s ochkaním, ktoré z Osla bolo počuť až niekde v Bangkoku. No hoci film celkovo pôsobí ako reklama na to, že materinský inštinkt je len sociálny konštrukt resp. až niečo choré a spiatočnícke, posledná scéna ma upokojila v tom, že tvorcovia našli v hlavnej postave aj niečo v pozadí, kde sa z pohľadu očí dalo vyčítať, že prirodzenosť zo seba nevypudíš. ()
Aj keď podľa popisu to nepôsobilo až tak lákavo, tak som dal tomu šancu (najmä vďaka nadpriemerným hodnoteniam). A dobre som spravil! Scenár síce nebol nič extra, ale bohato to vyvážila ústredná postava Rakel, ktorá mala skutočne svojský prejav, prevažne plný sarkazmu a irónie - a práve to hnalo celý film vpred. Keď Rakel stojí pred dilemou, čo s dieťaťom, tak sa dej poriadne rozvíja do rôznych sfér. Zaujímavo pôsobí aj postava s poetickým menom "Dick Jesus" (kto toto vymyslel, si zaslúži potlesk). Výborná komédia prechádzajúca miestami do dramédie. Jediné, čo mi na tom celom prekážalo, bola tá otravná animovaná postavička Ninjababy (ktorá tu má zrejme pôsobiť originálnym dojmom - ale mne tam skôr prišla na obtiaž). 4* ()
Hlavní hrdinka nepatří k těm ženám, které touží stát se matkou. Nejradši by pořád jenom pařila. Jenže jak už to tak většinou bývá, každá sranda něco stojí... Norská režisérka a scenáristka Yngvild Sve Flikke servíruje divákům takovou správně pošahanou dramedii o nechtěném těhotenství. Kombinace hraných pasáží s vtipnou animací či malůvkami film ozvláštňuje a dodává mu na jisté atraktivitě. Navíc se to tady hemží skvělými hereckými výkony. Ba ani hudba není špatná. (80%) ()
Nebojácná komedie o nechtěným těhotenství. Ale bacha, tohle není americkej film, takže žádnej šťastnej konec nečekejte. Ale je to vážně vtipný, neotřelý a chemie mezi hlavní hrdinkou a divákem funguje dokonale. ()
I přesto, že mám rád skandinávské filmy [Dánové zatím vedou..], tak nikdy nepochopím jejich mentalitu, jejich pohled na společnost a na život, a hlavně pochopit, proč se Norové nesnesou se Švédy, a proč se všichni shodnou že Dánové jsou nejhorší, což jsem teď hodně odbočil, ale když lingvista poslouchá tyhle směsice germánských vepřových jazyků, slyší jen nachcípané chrápaly. Nuže, evropské jsou trochu odlišné, ano asi každý očekává že to srovnám s Juno, která mi teda přišla lepší, což je zavádějící když nejde o evropský rymejk, ale tohle mi jako rymejk přijde, a ještě k horšímu, že to připomíná české trapno-komedie z dílem TV Hoven. Festivalovka, co nasbírá hlavní ceny za feminismus. Sebevědomá žena nemá zájem o posrané pamprsky, řvoucí uječený zmrdy, a bejt k prasknutí narvaná balónem, který se jí nedovolí ani vysrat do mísy. Kdo má taky mateřský instinkt už od 20 let, že? Já třeba dítě určitě nechci, a popravdě v tomhle státě mít dítě je hodně level impossible, když obyčejný dětský kočárek stojí celá vaše výplata. Filmy nemají být moc realistické, pak Vám to připomene, že v tom srabu opravdu chcípáte. ()
Tohle jsem vyhlížel minimálně přes dva roky, dost dlouho. Shodou okolností jsem těsně před tímhle měl možnost si pustit loňské 'Syk pike', kde hrála rovněž hlavní roli Kristine Kujath Thorp, (a po dvou filmech musím říct) kurevsky nadějná norská herečka s děsně přirozeným talentem pro nenucené hraní, která vždy skvěle balancuje takovou tu všední krásu života s humorem, bláznivostí osobnosti s názorem a zároveň sympatickou obyčejností (nebo je to jen casting pro dobrý scénáře, náhoda). Připomělo mi to jednu dost podobnou osobu (stejně tak spousta dalších věcí na hlavní postavě tohohle filmu). ____ Ale zpět k 'Ninjababy'. Rakel si ráda ulítává a užívá života (obdobně jako v předchozím filmu mě i baví, že člověk prakticky sleduje nezaměstnanou osobu, nikdy nikde není ani zmínka o její práci, krom toho, že zkoušela grafický design - možná to tak v Norsku prostě je), jen si tak přežívá a črtá svoje kresby (viceméně bující grafický román), když na začátku filmu zjistí, že je těhotná, nejdříve si myslí, že s instruktorem aikida (co voní po másle), se kterým spala naposledy a který se jí líbí a ona jemu taky, ale později při ultrazvuku zjistí, že je těhotná už mnohem déle, čili se otcem stává nezodpovědný prznitel "Dick Jesus". Poté, co si Dick Jesus s Rakel řeknou svoje... a skončí u dalšího čísla, je jasné, že u něj podporu v pravém slova smyslu hledat nemůže. A tak se začne rozvíjet tahle citlivá drobnokresba, kdy se vynoří personifikace jejího nenarozeného dítěte, coby Ninjababy, které jí jako svědomí začne dávat věci sežrat. V tomhle ohledu tak trochu stará kostra s ok animací, ucházející nápad, nestojí to ale na nějakém "Ninjababy vs Rakel motivu". Stojí to hlavně na skvělém herectví v popředí všeho a o dvou lidech, které to k sobě navzdory okolonostem táhne (třeba skvělé scéna "co vím o Rakel" v dešti a její "animace jiskření", kdykoliv se jí něco líbí. Takový přirozený, nenucený zájem, touha. Nikdy jsem neviděl herečku hrát tak dobře "až po uši zamilovanou", ráno po noci milování. Jak drží ruce, když ho chytá za bradu, aby ho políbila a vyjádřila v tom vše, jak se směje očima, její touha. Je vtipný, že i přes svoji vážnost film neztrácí pozitivní a úsměvný spin tu a tam. ()
Líbil se mi scénář a hlavně "nainstalování" kreslených částí.To se často nevidí a tady to ani nevyznělo ,klasicky ,že scénář vyplňuje místa kdy by měli hrát herci ,ale tady se to s tím miminem povedlo.Ten nápad ,co někoho napad....A za jinak:Norové se většinou patlají v politice ale tady se od toho scénář úplně oprostil.I bez moralizování a přepálených vztahových scén.Prostě jedna trubka otěhotněla a teď co s tím,když hlavně prvotně věděla kde, ale nevěděla s kým.A přišla na to ,ani ne sama,až když.........atd. ()
Na mateřství nezralá mladá žena si užívá života a nechtěně otěhotní. Vzpouzí se tomu a nakonec přijímá. Střídavě úsměvné a bouřlivé. ()
Rakel je opačný extrém materstva. Na jej nablýskanej strane sú instagramové matky, ktoré žijú v luxuse, navštevujú kurzy pre mladé mamičky, zdieľajú bio-eko-raw jedlá a každý pšuk svojho bábätka. Tam v strede je väčšina matiek: unavené, vystresované a šťastné. Naša Rakel je chudobná, s otcom svojho dieťaťa sa nestihla lepšie spoznať a do materstva sa jej vôbec nechce. Rakel je uveriteľná. Tomuto komornému a filmársky zručnému príbehu nechýba vôbec nič. ()
U Škandinávcov som asi viac zvyknutý na dramatické snímky s pochmúrnou atmosférou, preto som bol pomerne prekvapený takýmto snímkom, ktorý je v zásade bizarnou komédiou, ktorá si tak trochu robí srandu sama zo seba a z rodičovstva ako takého. Celkom príjemná atmosféra a aj pár momentov, na ktorých sa dá zabaviť, ale stále zostáva ten pocit, že Škandinávci sú majstri drámy. Takže za mňa len lepší nadpriemer, ale nič výnimočné. 65 % ()
Jednoznačne to najlepšie čo som za posledný rok v kine videl. Napriek tomu že hlavná hrdinka činí jedno nepopulárne rozhodnutie za druhým, nedá sa jej nefandiť. Scenár úžasne graduje celých 100 minút a ani sekundu som sa nenudil. ()
Oddychovy, uveritelny, bavilo az do konce. ()
Reklama