Režie:
Robert WiseScénář:
Frank De FelittaKamera:
Victor J. KemperHudba:
Michael SmallHrají:
Marsha Mason, Anthony Hopkins, John Beck, Susan Swift, Norman Lloyd, John Hillerman, Robert Walden, Philip Sterling, Stephen Pearlman, Pat Corley (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Představte si, že vám cizí člověk řekne, že vaše dcera byla v jiném životě jeho dcerou. Představte si, že mu začnete věřit. Představte si, že se to skutečně stalo. Marsha Masonová a John Beck představují newyorský manželský pár, který trápí tyto tíživé otázky ve filmu Audrey Rose. Rodiče sledují zděšeně a bezmocně, jak se jejich jedenáctileté dcerce Ivy vracejí šílené vize, že je zaživa upálena v zamčeném autě. Anthony Hopkins je tajemným cizincem, který Ivy sleduje. Ve strhujícím okamžiku se střetává s manželskou dvojicí - Ivy říká, že má v sobě duši jeho vlastní dcery Audrey Rose, která zemřela děsivou smrtí v plamenech při autohavárii... o chvíli později se narodila Ivy. Děsivá shoda okolností? Nebo... šokující pravda?! (Warner Home Video CZ)
(více)Videa (1)
Recenze (21)
Nejedná sa o horor a film netreba brať ani ako triler. Je to mysteriózna dráma s témou reinkarnácie, ktorá je sama o sebe zaujímavá. Ja osobne dúfam, že reinkarnácia existuje a že naša nesmrteľná duša sa s tisícami a tisícami životov pozdvihuje vo vyššiu úroveň. Trochu je síce úsmevné, že je zatiahnutá aj do súdnej sieni, kde túto metafyzickú záležitosť obhajuje nielen obhajca, ale aj indický guru, ale na zaujímavosti to neuberá. V reáli si to však nedokážem predstaviť, skôr si myslím, že by to bolo zmietnuté zo súdneho stola. Rovnako ako sudcom schválená hypnóza ako jeden z dôkazov. Hypnóza ale prebieha vierohodne, žiadne tradičné filmové klišé. Herci ujdú, aj keď ktovieako neexcelujú, popri Hopkinsovi môžem vypichnúť ešte Johna Becka v roli neoblomného otca. Filmu by pomohla nielen o niečo kratšia stopáž a lepšia počiatočná atmosféra, ale aj trefný zakončujúci záver. Inak spokojnosť. ()
Mysteriózní psychologické drama nakládá s tématem velmi dobře a já s radostí mohu napsat, že jsem i po dlouhých letech opět spokojen. Nejde tu ve finále vůbec o stěhování duší a reinkarnaci, jak by se mohlo zdát, nýbrž o víru a lásku. Poskytnout druhým to nejlepší, co lze. A samozřejmě pochyby. Jako v dalších podobných snímcích i zde je matka, která postupně věří v to, co se vzpírá zdravému rozumu, a otec, jenž se dle svého přesvědčení chová racionálně a odmítá si připustit cokoliv jiného. A je to právě on, kdo nakonec prohrává. Velmi dobré herecké obsazení, solidní kamera a odpovídající hudba. Neklid a napětí se táhnou celým snímkem. Dům, kde rodina bydlí, připomíná gotický hrad. Kamera s za šera a tmy, případně deště, zastavuje na falešných chrličích, které jakoby symbolizovaly cosi démonického. Ocení spíše příznivci dramatu než čistě hororoví fanoušci. ()
Časť ľudstva sa utešuje reinkarnáciou ako možnosťou nekonečného prežívania duchovnej podstaty v rôznych telách. Nie vždy ale sťahovanie duší dopadne ideálne. Robert Wise ukazuje prevtelenie, ktoré sa stalo nočnou morou, ruinujúcou rodinný život. Prvotným narušiteľom je Anthony Hopkins v úlohe vyšinuto pôsobiaceho podivína, strpčujúceho dovtedy bezproblémové partnerstvo a rodičovstvo. V tejto polohe film, vrátane súdnej dohry, možno v druhom pláne chápať aj ako alegóriu nejednoznačnosti otcovstva. Túto líniu posilňuje samotný scenár, podľa ktorého extrémne stavy potomka začali kulminovať po priblížení sa „skutočného otca“ dovtedajšej rodine. Vykreslenie strašidelnej atmosféry (zopár vrieskajúcich scén trpiacej dcéry) tentoraz ustúpilo diváckej túžbe dozvedieť sa ako to celé dopadne. To síce nie je najlepšia vizitka z hľadiska žánru (v obsahu uvedenom ako horor pre premýšľajúcich), ale zaujímavosť vďaka netradičnému námetu a jeho vypointovaniu film určite má. 70% ()
Film, který ocení spíše sluníčkářští esoterikové. Nemělo by smysl vykládat, co všechno tu z okultního i medicínského hlediska nesedí. Místo toho přikládám záznam snu, který nabízí jiný pohled na téma reinkarnace. - - - Sen o reinkarnacích (v noci z 26. na 27. února 2024) - - - S Martinem jsme se zdokonalili v technice sámmasátí (odkrývání paměti), která člověku umožňuje nahlížet do jeho minulých inkarnací. Sedíme v hospodě a vyměňujeme si zkušenosti. Člověk se narodí, žije, umře, znovu se inkarnuje atd. Během svého života přichází do kontaktu prakticky se stejnými osobami jako předtím, samozřejmě rovněž v nových inkarnacích. Konkrétní jedinec má tedy pořád víceméně stejné přátele i nepřátele, stejné manželky, partnerky či milenky apod. Vzpomínáme, jak jsme chodili na pivo ve starém Sumeru. Když člověk zpětně pohlédne na své životy, zjistí, že se vlastně nic moc nemění včetně politických režimů, které jsou někdy lepší, někdy horší, ale vesměs hnusné. Snad jen kulisy, dané kulturní a technickou vyspělostí momentální civilizace, dodávají dění jiný kolorit. Kromě toho se mění i kvalita a cena piva. Řeč se stočí na otázku tzv. přivtělených bytostí. Někdy se totiž stane, že člověka krátce po narození obsedne jemnohmotná entita, nejčastěji nějaký živlový duch. Taková bytost potom do určité míry formuje kvality, schopnosti a záliby dotyčného jedince a může disponovat i tzv. vlitým věděním. Martin se zmíní o tom, jak jednou v metru potkal gnóma a věnoval mu menší finanční obnos. Já si vzpomenu, že jsem znal hobita Froda, jehož nejslavnější životní období se líčí v trilogii Pán prstenů. Na přelomu padesátých a šedesátých let dvacátého století žil Frodo pod jménem Bartoň v jednom malém českém městečku a byl řidičem autobusu. Mám však pocit, že to není mé jediné setkání s přivtělenou jemnohmotnou bytostí a doma se pohroužím do meditace. Opona času se protrhne a já zřím. Je osmnácté století, žiji ve Vídni, je mi 28 let a pracuji jako knihovník a archivář. Mám manželku a pětiletou dceru, kterou jsem získal poněkud neobvyklým způsobem. Přišla k nám ve věku čtyř let a prohlásila, že je naše holčička. Manželka ji přijala s nadšením, protože toužila po dítěti, ale nedařilo se jí otěhotnět, já jsem ji přijal vlídně, neboť jsem usoudil, že jedno dítě se v baráku snese. Brzy mi však na holce začalo být ledasco divné. Ve Vídni právě otevřeli zoologickou zahradu, první v Evropě, což umožňuje časovou lokalizaci: píše se rok 1752. Jdu s dcerou do ZOO, protože se chce podívat na zvířátka. Cestou využiji toho, že je celá natěšená a rozrušená a zeptám se jí, jestli náhodou není elfka. Děvčátko zvážní a řekne: „Máš hodné a pěkné dítě, tak proč do toho šťouráš? No dobře, když to chceš vědět. Jsem elfka. Přišla jsem, abych ti později byla nápomocná ve studiu okultismu, jemuž ses začal věnovat krátce před tím, než jsem se u vás objevila.“ Vize se vytrácí. Ještě mě (v tom snu) napadne, že když jsem žil v exilu ve Vídni, nikdy jsem se tam nešel podívat do zoologické zahrady. Přitom jsem se mohl prokázat indexem studenta Uni Wien, takže bych zaplatil jen symbolické vstupné. Ale proč bych tam chodil, když jsem tam byl už dvakrát? Jednou v roce 1752 s dcerou, podruhé v roce 1957 v doprovodu rodičů. () (méně) (více)
Zaujímavý námet, s ktorým si ani autor predlohy nevedel poradiť. Niektoré potenciálne problémy a dilemy sú odsunuté na druhú koľaj v prospech pochybnej duchovnej filozofie. Pripúšťam, že v dobe vzniku mohol film pôsobiť ohurujúco a mysteriózne, dnes budú mať z neho radosť najviac sluníčkoví lidé. Tí mu totiž absolútne uveria. Wise je skúsený režisér, udržuje neustále napätie, lenže nevhodný casting Ivy ho značne narušuje. Nič proti dievčatku, len proste to nie je herecky fotogenický typ a ak by som bol v situácii rodičov, nechal by som ju Hopkinsovi. To nie je irónia, to je pocit z filmu. ()
Galerie (49)
Zajímavosti (2)
- Autor, scenárista a producent Frank De Felitta napsal pokračování románu s názvem „For Love of Audrey Rose“, které nikdy nebylo zfilmováno. Román vyšel v roce 1982, kdy vyšel film Bytost (1982), adaptovaný podle De Felittova stejnojmenného románu z roku 1978. (JasonCZ)
Reklama