Režie:
Jaromil JirešScénář:
Šárka KoskováKamera:
Alois NožičkaHudba:
Vadim PetrovHrají:
Jana Dítětová, Vlastimil Brodský, Ivan Trojan, Veronika Žilková, Blanka Bohdanová, Jana Dolanská, Iva Hüttnerová, Alena Kreuzmannová, Luba Skořepová, Gabriela Vránová, Ilona Svobodová (více)Obsahy(1)
„…ale co je to pravda – okamžik nebo celej život…“ Snadněji vyřešíme životní situace, když jsme zdraví a všechno se nám daří. Osud si s námi ale pěkně zahrává, takže přijdou i ty těžší životní situace, se kterými je třeba se pořádně poprat… O těžkých chvílích jedné obyčejné ženy napsala úspěšný román i Jaromíra Kolárová a my vám dnes nabízíme jeho televizní adaptaci z roku 1988 podle scénáře Šárky Koskové a v režii Jaromila Jireše. Na začátku příběhu zastihneme sedmdesátnici paní Dlaskovou (J. Dítětová) v situaci, kdy má odejít na operaci. Vážné onemocnění a pobyt v nemocnici ji donutí přemýšlet o životě, hodnotit jednání své i svých blízkých. Při její životní rekapitulaci se vynoří i jeden dobře zasutý a utajovaný fakt, který celý život tajila před rodinou – její stárnoucí, sklerotický manžel (V. Brodský) není otcem jejího syna. Celý život tento fakt paní Dlasková před rodinou tajila. V nemocnici se tato moudrá a obětavá žena setkává mj. s těžce nemocnou mladou dívkou Šárkou (V. Žilková), do které se zamiluje její vnuk Vítek (I. Trojan), jenž chodí babičku navštěvovat… (Česká televize)
(více)Recenze (35)
Naděje má hluboké dno je veskrze průměrný televizní snímek, jehož průměrnost nejspíš způsobují hlavně herecké výkony mezi nimiž ale třeba vyniká Ivan Trojan. I přes mnoho pravd, které ve filmu zazní se mě osobně dotkl snad jen jediný osud a to Veroniky Žilkové. Ta si na nevyléčitelnou nemoc zemřela i o pár let později ve filmu Zapomenuté světlo, za to už ale dostala cenu. Jak se říká, v nouzi poznáš přítele a o rodině to platí zvlášť. Kdo ví kolik starších lidí se v tomto příběhu poznává. ()
Lidský příběh ženy, která se má podrobit operaci a tak přemítá nad svým životem a na povrch vyplouvá jedna dlouho utajovaná pravda, kterou se divák postupně dozvídá. Trošku mě vadil Ivan Trojan v roli vnuka babičky Dlaskové, protože se choval jako pošuk. Jana Dítětová v hlavní úloze byla výborná a její monology se krásně poslouchaly. Škoda, že už to byla zrovna i její poslední filmová role. Nostalgickou, rozjímavou a tesknou náladu přibarvuje hudba Vadima Petrova. ()
Tak nějak nevím. Přijde mi, že se film láme na dvě části - první je hodně podobná Pozor, vizita!, ale bez toho nadhledu a humoru, druhá je o všetečné babce, která chce řídit život lidem kolem sebe. Ono to není špatné a ta závěrečná myšlenka je hodně zajímavá (zhruba v tom smyslu, že i když by si člověk v životě rád odpočinul a dělal, co ho baví, má být nakonec vděčný za to, co má, protože by nemusel mít ani to). Ale pocitově se ten film i přes zajímavé herecké výkony vleče, možná i proto, že ne všechny situace, charakter a dialogy jsou dotaženy do konce a přijdou mi poněkud povrchní, bez hloubky. ()
40% - Docela zajímavá hra, která se dotýká více palčivých témat, přičemž ženské onemocnění je pouze jedním z nich. Celkový dojem sráží fakt, že se jedná o zpracování celého románu, které se muselo vměstnat do osmdesáti minut, a tak některé motivy a osudy jsou naznačeny až příliš zkratkovitě, až jsem měl pocit, že by bylo nejlepší, kdyby tam vůbec nebyly. Jinak mě to ale bavilo až do konce. ()
Československý televizní film v hlavní roli s výbornou J. Dítětovou, jež vypráví o starostech sedmdesátileté paní Dlaskové hospitalizované v nemocnici. Tato obdivuhodná a moudrá žena znalá životních pravd se stará nejen o svého duševně nemocného manžela, ale také se snaží držet při sobě svou rodinu a je také více než užitečná při řešení různorodých problémů pokojových společnic v nemocnici. Pana Dlaska, sklerotika s těžkou poruchou, zcela odkázaného na cizí pomoc, hrál svým nenapodobitelným způsobem V. Brodský. Paní Dítětová, pro niž to byla poslední filmová role, ztvárnila pozoruhodnou a sympaticky hřejivou osobu, obětavou manželku a matku, která na druhé straně tajila poměrně důležitý prohřešek z mládí. Nevýrazné členy rodiny tvořily vykutálená a nevybouřená dcera I. Hüttnerová, citově velmi apatický a chladný syn vědec-historik V. Matějček a vnuk I. Trojan. Děj odehrávající se v nemocničním pokoji byl mírně zajímavější, mezi pacientkami se objevily například mrtvolná J. Riháková-Dolanská, nenažraná a odpudivá M. Kantorková či celoživotně nesympatická V. Žilková. Zcela nejvýraznější však byla A. Kreuzmannová, jejíž těžce nemocná postava zvaná Smrtka se sžírala obavou, aby nepřežila svou matku, ta se dokonce ve snímku objevila (V. Kaplanová) a ve své stařecké senilnosti chtěla při návštěvě své dcery ve velmi působivé scéně položit na její lůžko pohřební kvítí. V malých rolích lékařky a hlavní ošetřovatelky se ukázaly B. Bohdanová a G. Vránová. Jirešovu televizní inscenaci hodnotím jako průměrnou, po první polovině jsem uvažoval o lepším ocenění, avšak závěr s nečekaným happyendem a střízlivý celkový náhled mé rozhodnutí ujasnil. ()
Galerie (2)
Zajímavosti (1)
- Natáčanie filmu prebiehalo v Prahe, v časti Krč. (dyfur)
Reklama