Režie:
Lukas DhontKamera:
Frank van den EedenHudba:
Valentin HadjadjHrají:
Eden Dambrine, Gustav De Waele, Émilie Dequenne, Léa Drucker, Igor van Dessel, Kevin Janssens, Hélène Theunissen, Pieter Piron, Cachou Kirsch (více)VOD (4)
Obsahy(1)
Léo a Rémi jsou si blízcí. Prožívají spolu chlapecká dobrodružství, sdílí spolu celý svět a skoro každý moment. Dostávají se ale do věku, kdy věcem začínáme dávat jména. Co mezi nimi vlastně je? Hluboké přátelství, nebo láska? Po bezstarostných prázdninách přicházejí školní dny a s nimi i všetečné otázky a ironické poznámky spolužáků. Rémi si jich zdánlivě nevšímá, ale pro Lea znamenají stále víc pochyb. Touží zapadnout do klukovského kolektivu. Drobné ústupky se sčítají a jedinečná blízkost mizí. Dětství končí, dospělost do dříve bezstarostného světa obou kamarádů vtrhne neúprosně. Talentovaný belgický režisér Lukas Dhont (Dívka) natočil unikátní a emocionálně silný portrét výjimečného svazku, který vyniká civilností, uměřeností, neobvyklou empatií a fenomenálními hereckými výkony debutantů Edena Dambrineho a Gustava De Waele. (Artcam Films)
(více)Recenze (99)
Blízkost druhého člověka je to nejcennější, s čím se můžeme v životě setkat. Něžné kamarádství, setkaly se dvě citlivé bytosti. Dospívání je nesmírně těžké období. Osamělost, kterou cítil Rémi po zradě kamaráda byla taková, že se nedala snést. A vina, kterou pociťoval Leo, byla obrovská. Přesvědčivé herecké výkony obou hlavních dětských hrdinů, působivá hudba, citlivá režie. ( Jak se vyrovnat se sebevraždou velmi blízkého člověka, to nevím. Snad jen pokusit se pochopit tu nesnesitelnou bolest.) ()
Blízko je emocionální snímek o smutku a o hledání sama sebe. Film má tlukoucí srdce, bohužel ho ale, pro mne, přehlušovala má neschopnost, napojit se na kteroukoli z postav. Hlavní hrdina v sobě potlačuje emoce a celý školní rok sbírá odvahu říct ''něco'' matce svého nejlepšího kamaráda. Zjednodušeně řečeno a bez spoilerů. Bohužel právě tohoto nej kamaráda nemáme šanci moc poznat, což pro mě byla bariéra, která držela mé slzy během vypjatého finiše, do značné míry, na uzdě. Tedy až na závěrečnou kamerovou jízdu. Queer tématika je tu ztvárněna jemně a méně vnímavý člověk ji nejspíš ani nepostřehne. ()
Asi chápu, citový doják, upřímně zpracovaný, ale jaksi mě neoslovilo. Zvrat se stal možná příliš brzo? Ve třetině. Pak již jen důsledky. No nevím. ()
Pomerne citlivo a dobre zahraný príbeh o priateľstve dvoch chalanov, ktorý dokáže chytiť za srdce. Remi aj Lee boli perfektní a postupne sledujeme ako sa ich silne puto naruší....Je veľka škoda že v druhej polke kedy sledujeme len jedného z nich ten príbeh stratí na svojej sile a je tu už len nuda pretkana hokejom a plačom.. ()
Emocionální, křehké, zranitelné, stejně jako je onen věku opouštění dětství a prvních lásek. Dokud je všichni brali jako dva nerozlučné kamarády, byli šťastni. S prvními dotazy přišly první pochybnosti a snaha skrývat city. Pochybnosti, útěk, zranění. Druhá polovina výborně ilustruje, jak Léo utíká před sebou a urputně v sobě dusí žal a pochyby. Bolestná poezie v letním zářivých barvách. ()
Nejlepší věc na snímku je mrazivé a nečekané zjištění, co se stalo Léovu kamarádovi a pár následných scén, kdy nás tohle zjištění stále tíží. Bohužel to je za mě jediná věc, která se filmu výrazněji povedla. Předchozí dění na mě nepůsobilo tak trefným a uceleným dojmem, jak jsem z traileru očekával, a spíš, než abych jejich vztah obraňoval a vyloženě z něj měl radost, jsme se s bráchou na sebe koukli vždycky, když dělali něco, co překračovalo pouhé meze kamarádství, a řekli si, že takhle se nechováme ani my, a to máme velmi dobrý vztah a trávíme společně čas 24/7. Těžko říct, jak to mezi sebou vlastně měli. Vyhodnocení: Každopádně jsem se po skončení Close nemohl zbavit jakéhosi dojmu, že režisér vyložil všechny karty na stůl se zjištěním týkající se Rémiho stavu a po něm už ve filmu toho moc nenabídl, protože věřil, že to bude divákům stačit. ()
Film který od samého začátku vědomě tancuje na hraně vkusu a kýče, každou chvíli může spadnout do neuvěřitelného patosu, ale právě to ho činí skvělým, jelikož na city neútočí nijak prvoplánově, ač se to může vlastně zdát, ale naopak rafinovaně v onom elegantním balancování nad možností odradit diváka svým emočním vypětím, či snad příliš expresivně barevnou estetikou, o kterou se stará fantastická kamera se svými close upy ale hlavně jízdami (hned úvodní scéna běhu v květinovém poli). Sebevražedný tanec filmařů byl nakonec vkusně a plynule dokončen od začátku do konce a výsledek je tak úžasné citlivé přirozené drama, jež se musí dotknout snad každého. ()
Festivalovka o dvojici kamarádů, kteří se na sebe tak navázali, že se z nich stalo něco více, pro někoho bratři pro jiné malý začínající homosexuálové.. Na můj vkus ubrečené a skrytě o hlubokém jedinečném vztahu, který mě ale vlastně míjí.. Pomalé stažené drama, jaké sice svým vývojem překvapí, ale k zábavě to má daleko. A co hůř, jakoby někdo říkal, kdy má divák brečet.. I děti mají právo volby, ať si milují koho chtějí, obzvlášť když to tak jen vypadá.. Ukázka boření společenských konvencí v té nejutahanější možné podobě.. Celkem jsem trpěl. 40% ()
Najlepší film tohtoročných Varov. Fenomenálny scenár, nádherná kamera plná úžasných close-upov i kamerových jázd a absolútne famózna ústredná dvojica Gustav De Waele a Eden Dambrine. Druhý menovaný predviedol herecký koncert a u mňa zatiaľ výkon roku. Lukas Dhont ma svojim režijným umom absolútne rozdrvil a stvoril masterpiece. (KVIFF 2022) ()
Emocionální doják s půvabným modrookým blonďáčkem.(50%) ()
Neskutečná emoční jízda. Snad nikdy jsem se necítil u filmu tak na dně, přitom je základ tak banální. Skvělý Dambrine a ještě lepší Dhont - 91 % ()
Někteří diváci filmu se zde ptají, jestli mezi chlapci bylo kamarádství či láska. Kdo poznal to pravé klukovské přátelství, ten v tom má zcela jasno, ve věku 13-14 let je srdce chlapce schopno lásky a ta po dlouholetém přátelském vztahu zákonitě často najde prvního naplnění, aniž by byl chlapec snad sexuálně odchylný od normálu. To je přírodní přirozenost, že první hluboké a niterné city se často obrací k druhovi stejného pohlaví. Na prahu dospělosti se většinou cit roztříští, když se chlapec zamiluje do druhého pohlaví, ale často zůstane i pak věrný po dlouhá léta, někdy i celý život, svému příteli z let chlapeckých, to dívky moc neznají, ty po zamilování se své přítelkyně většinou opouští. V dobách minulých se toto zmíněné stávalo častěji až v 17-19 letech chlapců, po dokončení gymnaziálních studií, protože bývaly školy jen chlapecké a jen dívčí a nebyla televize, internet atp. Klidnější a pomalejší doba, kdy na vše bylo dostatek času a city mohly vyzrát a uzrát, aniž by si z nich kdokoliv tropil posměšky. Koncem 19 století i na počátku století 20 bylo běžné, že se chlapci-kamarádi při setkání líbali, objímali a vodili se zavěšeni do sebe a nikdo se tomu neposmíval, bylo to bráno jako znak, že oni dva jsou si blízcí a dávají to tak světu na odiv. Je o tom mnoho dokumentů v literatuře i memoárech význačných osobností a také ve filmech a filmových dokumentech. Z mé více než třicetileté práce s chlapci jsem poznal, že podobně cítí kluci i dnes, ale své city často skrývají právě proto, že se bojí posměchu, více, než jak tomu bylo dříve, když jsou ale sami dva, třeba v přírodě, dokáží se chovat přirozeně, zrovna jako kluci před sto lety.... Film je nesmlouvavou obžalobou dnešní doby, která si neváží ušlechtilých lidských citů a manipuluje okázale na veřejnosti se špatností místo aby ukazovala a ctila krásu vnější i vnitřní lidské bytosti. Léo pro pochybné uznání zradil čistotu Rémiho přátelství a onen ten, pro něj nepochopitelný, čin nemohl přenést přes citlivé srdce. Remi byl ten typ chlapce, pro nějž přátelství je tou nejdůležitější věcí na světě a je mu potřebné jako vzduch k dýchání. Pro řeči mělkých lidí, kteří sami by takových citů a věrnosti nebyli schopní, zhasl zbytečně mladý a nadějný život. Jde to s naší současnou společností ke smutnému konci a vemlouvavěji to nemohlo být ukázáno než na tomto příběhu. Váhal jsem, chtěl jsem dát jen 4 hvězdičky, ne že by film nebyl dobrý, ale pro nekonečnou lítost nad lhostejností dnešní doby, která si neváží přátelství a krásy a je hlavním viníkem toho, co se stalo....Nakonec jsem dal 5 pro skvělé herecké výkony obou dvou hlavních hrdinů a věřím, že by mohli v budoucnu ještě hrát v dalším filmu. ()
Tohle je těžká látka. Rozhodně nic, co by si člověk chtěl pustit po těžkém dni v práci. Nemůžu popřít, že je to dobře zahrané a má to jakousi uměleckou hodnotu, ale mě to prostě minulo a místy jsem se dost nudil. Správnou cílovku (teenager, který přišel o kamaráda) to ale může naprosto rozsekat, pro ně to bude pětková záležitost. ()
Existují snímky, jejichž vnímání ovlivňují vlastní prožitky diváků. Ti, kteří čekají na první výstřel, mohou i ten sebemenší náznak citů vnímat intenzivně. Ale pro ty, kteří obíhají několikáté kolečko na oválu, nechávají klidně chladnými. V rámci woke hnutí se obrušují potenciálně nebezpečné hrany. I zde jde jasně znát zápas s pojmenováním problémů, natož řešením. Hlavně se nikoho nedotknout. I když se kamera často snaží proniknout hercům přímo do hlavy. Hlavní otázka definice vzájemného vztahu zůstává i po skončení snímku nezodpovězena. Scénáristické plochosti dodávají nějaký rozměr alespoň dětští herci. To je ale sakra málo. ()
just sad ()
Blízko a až příliš blízko, pokud jde o kameru, obličej hlavního hrdiny budu mít díky tomu ještě dlouho otištěn do paměti, což nejspíš nic nemění na faktu, že na dospívajícího "neherce" šlo o zdařile a silně záhranný debut. Lukas Dhont s emocemi diváka sice balancuje na hraně přehnanosti, ale nesklouzne za hranu a emotivní příběh v tomto směru dokáže brzdit tak akorát. Takže se mu podařilo stvořit vcelku solidní drama na téma ztracená dětská nevinnost. ()
Tento snímek jsem měl již delší dobu v hledáčku, ale až hodnocení a recenze od EvilPhoenixe mě ho vlastně připomněla a musel jsem se podívat o co vlastně šlo. Velmi citlivý snímek se spoustou melancholie, smutku, nevyřčeného, atd. Některé věci, které myslíme, že máme blízko, tak jsou nebo mohou být ve vteřině a za určitých okolností nenávratně daleko - pryč. Navždy. Teda ale nemůžu se zbavit pocitu, že s námi režisér tak trochu vyjebal, když nám po cca 45 minutách hodil do parádně rozehraného příběhu vidle a film se začal ubírat trošku jiným směrem. Asi bych rozvíjel do hloubky psychologie tu první půlku.. Ale nevadí. Velmi emoční záležitost, kde slzopudnost přichází poměrně dávkovaně, ale ne prvoplánově, teda dle mého názoru.. Co se musí nechat je to, že snímek celkovou náladu velmi umně přehodí na vás, navíc s fenomenální podporou absolutně bezchybných hereckých výkonů. Tady řeším spíše hlavní dva představitele, naprosto famózní herectví, v jejich věku.. Klobouk dolů. Film si mě získal, zaháčkoval do děje, aby mě asi po 45 minutách nasral (měl jsem stejně neblahý pocit, co přijde, ale říkal jsem si, to snad asi tvůrci neudělají, bohužel udělali), poté pak dále rozebíral emoční nálož až do samotného konce, kde mě totálně vyždímaného vyflusl.. Výborné euro-art drama s nějakou psychologií, kde ale nescházelo mnoho a film získal absolutní hodnocení.. Možná časem, jestli se film více uleží v hlavě... Já prostě tyhle psychologické, dramatické, emocemi nabité filmy můžu :-) 80% ()
Zdánlivě nezpřetrhatelné pouto pod tíhou společenské akceptace a osobních nejistot. V emocích je málokdy prostor pro zaváhání, natož pro (byť zdánlivou) lhostejnost. Ztrácíme-li následně blízkost druhého, nemůžeme vinit nikoho jiného než sebe sama. Šel jsem do kina na Blízko s očekáváním uslzeného dojáku s LGBT tematikou a taky jsem ho dostal - řemeslně natočený, krásně nasnímaný doják, který předkládá nelehkou látku s potřebnou dávkou civilnosti a empatie. ()
Film Blízko mimoriadne emotívne nazerá na tenku hranicu medzi priateľstvom a láskou, a na uvedomovanie si vlastnej identity. Prináša tichý a hlboký smútok plný poperania, viny, samoty...ktorý končí dôležitým odpustením. Dráma Blízko funkčne a aktualne pracuje s rodovými rolami, identitou a prostredím, v ktorom aj jedna otázka môže spustiť sériu nenávratných udalostí. Režiserovi Dhontovi sa podarilo mimoriadne sugestívne vybudovať príbeh chlapčenského priateľstva a s presnostou chirurga načasovať následnú dramatickú katarziu. Film získal Velku cenu poroty na festivale v Cannes. Vo filme Blizko cítim ozveny Trufautovho filmu Nikto ma nemá rád z roku 1959. Výborný sú aj obaja dospievajúci herci, hlavne Eden Dambrine. PS užívatel Arsenal 83 len potvrdil, že sa tomu vôbec nerozumie a filmu dal nizke hodnotenie len preto, že je to xenofobny homofob. Film sa totiž vôbec nesnaží tematizovať, čí tí chlapci k sebe cítili niečo viac v erotickom či v sexualnom zmysle... Vyhýba sa aj tomu čo, presne stálo za tou tragediou. Aj užívateľka Skeksis by si mohla pozrieť tento film, len by si mala pripraviť vreckovky. ()
Otřesnej film za pětku s hvězdičkou (=5*) Nebudu se tu rozepisovat, co vše by se filmu dalo vytknout, protože mi nic z toho nedokázalo vadit natolik, aby to narušilo celkový dojem. Zahrané skvěle, prostředí paráda. Tak prostě držte huby :) ()
Reklama