Režie:
Todd SolondzKamera:
Tom RichmondHudba:
Nathan LarsonHrají:
Jennifer Jason Leigh, Matthew Faber, Ellen Barkin, Richard Masur, Hannah Freiman, Sharon Wilkins, Alexander Brickel, Debra Monk, Sydney Matuszak (více)Obsahy(1)
Dvanáctiletá Aviva se chce stát matkou. Snaží se udělat vše pro to, aby se to stalo, a téměř by se jí to i podařilo, nebýt jejích přecitlivělých rodičů. Dívka uteče z domova a ocitá se ve světě, který nezná. Při své cestě se setkává s bizarními postavami. Jako každý útěk z domova i tento však končí návratem. Je ale těžké říci, zda Aviva může být znovu taková jako dřív. Ústřední koncepce vyprávění není jednoduchá a předčí Buńuela i Godarda - sympatická hrdinka je představována několika herečkami a v různých časových rovinách, s pozoruhodným kumulativním efektem. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (23)
Přijde mi, že chvílemi Solondz chce namísto svého echt cynického humoru hlavně sdělovat své nihilistické názory na svět, přičemž mi nepřijde, že by byl úplně mimo, ale stejně jako drtivá většina nihilistů smýšlí zkratkovitě a jiný pohled je mu naprosto cizí. Víc mu jde černočerným cynismem satirizovat skutečně tváře určitých institucí či problémů, než se snažit o vážné větší přesahy. Ono je teda možné, že to bylo cynické celé a chvílemi jsem mu tu hru na drama začal žrát i s navijákem, ale některé scény natolik bez podvratného humoru popisují náladu Solondzových filmů, že mi přijde, že se v nich cynismus ztratil. A když tu tak ubyla jeho nejsilnější stránka, je celek míň osobitý a víc zapadá do klasických nezávislých depresivních dramat. Teda, zapadal by víc, nebýt toho nápadu, že dvanáctiletou holku hraje šest hereček odlišných věků i národností (v jednu chvíli ji hraje i morbidně obézní černoška), ale jednak jsem nepochopil jeho smysl a taky s jeho odebráním (což si lze těžko představit) je to uvnitř jen vlastně jen klasický film svého druhu, ve kterém se samozřejmě zvrtne co může. A nepřišlo mi to tak unikátní jako Welcome to the Dollhouse. Každopádně kvůli tomu ústřednímu bizarnímu námětu, nehledě na jeho (ne)užitečnost, to divák jen tak z hlavy nevytěsní, ale popravdě nevím, jestli si z toho za rok vybavím mimo to něco skutečně konkrétnějšího. Chápu, o co Solondzovi jde, ale tady mě zrovna nenadchl. 3* ()
Zlatý Lev - výběr ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $553,368 ║Tržby Celosvetovo $707,269║ ()
Todd Solondz a další z řady jeho úchylnejch filmů. Všechno, co jsem od něho viděl, mě vždycky svym způsobem nějak pobavilo. Tohle prazvláštní dílo mě teda pobavilo taky, ale musim říct, že tady to Solondz s tim střídánim hereček u hlavní postavy jaksi překombinoval. Ta morbidně obézní afroameričanka byla fakt nechutná. No a krátkej štěk Jennifer Jason Leigh v roli 12letý holky mi přišel taky poněkud mimo. Pokud by tu hlavní postavu hrála jedna herečka od začátku do konce, bylo by to podle mě lepší. Jinak samozřejmě ve filmu nemůže chybět Solondzův typicky černej až zvrácenej humor a nejrůznější bizarní postavy a situace. Film je určen hlavně pro lidi, co jsou tak trochu magoři. Já jsem takovej průměrnej magor, takže mě to bavilo taky tak průměrně. Jinak netušim, proč je tady mezi herci uveden Chris Penn. Já ho teda ve filmu neviděl a ani na imdb neni nic o tom, že by ve filmu hrál. ()
Film je totálne zvrátený. Antinatalizmus a mizantropia, no v príbehu úplne neagresívnom, prirodzenom, vo forme úlisnej čiernej komédie, z ktorej zostane každému ľudomilovi zle od žalúdka, alebo aspoň od srdca. ()
„Minulý rok naše skvělá dcera Nainika utekla a... dokonce ani neměla nohy. Chtěla se vrátit do svého rodného města v Indii. Ubohé dítě. Nedostala se ani do města India v Tennessee.“ Nevím, jestli se mi zpočátku jenom nepodařilo naladit na humor snímku (nepopírám), nicméně krom trochu směšné absurdity mi film přišel po určitou dobu především hodně smutný. Změnilo se to až s nástupem Sluníčkové mámy a spol., kdy se do plachet Solondzovy bárky opřel svěží vítr v podobě velmi jízlivého, ale zároveň docela dost zábavného cynismu, který filmu pomohl i přes drobná zakolísání doplout až do zdárného, v mých očích parádního závěru (konkrétně úplně poslední záběr dokázal opravdu uhodit hřebíček na hlavičku). Nápad s měněním představitelek hlavní hrdinky byl zajímavý (v duchu moudra: „Lidi vždycky skončí tak, jak začali. Nikdo se nikdy nezmění. Myslí si, že ano, ale nezmění se.“), hlavně jsem ale oceňoval užití hudby (které se pak podařilo režisérovi v jeho pozdějším snímku Černý kůň dovést takřka k dokonalosti). A tričko „Look. He likes you.“ si asi budu muset sehnat. Škoda té občasné nevyrovnanosti a střetů vážných chvilek s těmi cynickými, místy to dřelo. Za mě slušné 4*. „Ježíši, Pane. Postarej se o nenarozené děti. Zajisti, aby byly v nebi šťastné. Včetně těch, které nebyly v pytlících. Včetně těch, které byly uškrceny, zadušeny, utopeny nebo spáleny. Včetně těch, které byly vytaženy po částech, byla jim useknuta hlava, vypíchnuty oči. Včetně těch, které neměly prsty, uši a nosy, byly bez mozku nebo bez srdce. Amen.“ ()
Ze začátku se člověk trochu ztrácí, než pochopí zdejší "proměny" hlavní hrdinky, potom mi to přišlo docela originální a svým způsobem to snímku dost pomohlo. Příběhové drama bych také ohodnotil kladně, takže já jsem s výsledkem spokojený. :-) ()
Palindromy jsou díky svojí epizodnosti velmi nevyrovnané. Byly chvíle, kdy jsem se každou chvíli smál (potrat, křesťanský dům, aj), stejně jako chvíle, kdy jsem se docela nudil... Ale ten nápad nechat v každé epizodě hrát hlavní postavu jinou herečku je docela zajímavý. ()
pán solontz je blázom, úchyl, génius, vizionár, pán filmár a pán scenárista a do určitej miery aj revolucionár. v tomto filme som mal miestami pocit, že to mierne prehnal, ale po prvé TO JE PREDSA SOLONZ, to je jeho zámer, štýl, rukopis, a po druhé, tak krutá téma tak dokonale spracovaná, odrežírovaná a zahraná, to je naozaj na zamyslenie. je pravda, že to nie je páne ražiséra najlepší film, ale je jedinečný. ale ako to už pri tomto autorovi býva, odporúčam len mierne silnejším nervám či žalúdkom ()
Solondz má výborný styl, jeho filmy mám rád. Palindromes není špatný film, jen nevyrovnaný. ()
Sverazne dilo. Uz jen treba fakt, ze hlavni hrdinku hraje v ruznych castech filmu asi sest ruznych herecek (v rozptylu mlade devcatko s bilou barvou pleti - korpulentni dama cerne barvy pleti a spoust verzi mezi tim) nemusi kazdy zkousnout. Ale ja se bavil. ()
Jednoznačně nejúchylnější a nejradikálnější Solondz. Až si myslím, že to trochu přehnal s dávkováním své umělecké vize na úkor koukatelnosti. Film je dost nevyrovnaný, některé pasáže jsou ani ne tak nudné, jako spíše ubíjející. Nápad nechat hrát hlavní hrdinku šest různých hereček je výborný a skvěle poukazuje na lidskou povrchnost ohledně fyzického vzezření - divákovo sympatie a antipatie vůči hlavní postavě se s každou změnou herečky znatelně proměňují - v jednom momentě až téměř v pravý opak předchozích. Promyšlená struktura filmu jakožto palindromu nabádá k tomu, aby byl opakovaně viděn jak od začátku, tak od konce. Film je tvořen scénami, které lze zcela rovnocenně uchopit jako černohumorné anebo jako výsostně tragické - záleží na osobnosti diváka a jeho duševním rozpoložení, ke které z těchto variant se v každém z individuálních případů přikloní, což ve výsledku znamená širokou škálu ambivalentních diváckých reakcí a pohledů na celý film. Jako příklad uvádím tuto repliku (zde jsem se já přiklonil k humornosti): Last year, our special daughter Monika ran away... and she didn't even have any legs. She wanted to return to her birthplace in India... poor child she didn't even make it as far as India Tennessee.. ()
Geniální. Solondz je cynik až za hrob... a navíc odvážný v překračování hranic obsahu i formy. ()
Šel jsem na to hlavně ze zvědavosti. Zajímalo mě, jak si režisér poradí s tím, že v každé části hraje hlavní postavu dvanáctiletou Avivu, která je posedlá myšlenkou mít vlastní dítě, jiná herečka. A bohužel to jako celek nedopadlo nejlépe. Místy je to matoucí a nepřehledné, ale najdou se tam i velmi povedené scény (např. v domě křesťanských sirotků). Sečteno potrženo, celkem zajímavý a hodně ujetý experiment. ()
Todd Solondz se tentokrát umělecky ujal populární voluntaristické teze: Lidé se v zásadě nemění. Jeho film, nahlížející postavy jakožto palindromy, události, jež skončí vícero-méněro tam, kde začnou, je ve věku ideologie růstu, seberozvoje a automanagementu osvěžujícím ujištěním, že ne všichni mají hlavy až po ramena narvané v hnědkách. Aby to bylo jakože fakt jasné, nechává Solondz postavu mladičké Avivy hrát celkem 6 různých hereček - a vskutku, jednomu není zatěžko v tom kolotoči tváří identifikovat jedinou bytost. Kam se kadí Buñuel - ten měl ve filmu jen dvě a jeden nevěděl, kde mu hlava stojí. Kromě obvykle sardonického lamentování na poměry se to hodně točí okolo Solondzova oblíbeného motivu pedofilie. Filmařský labužník dosahuje ještě kontroverznějšího vyznění, než jakých docílil ve svém zatím nejúsěšnějším Štěstí. V zásadě se není co divit, že musel točit za vlastní prachy. Na druhou stranu se Solondzovi nedaří se držet dost zpátky na to, aby některé z událostí nepůsobily kalkulovaně [marilyn-mansonovská rodinka Sunshineových], to už ale k jeho filmům tak nějak patří. Jasné teze a neochota točit filosoficky rozostřenější filmy způsobuje, že nesklízejí takové ovace, jako podobně laděné, ale interpretaci otevřenější bijáky spřízněnce Alexandera Paynea. ()
Fascinující a nepředstavitelně pravdivé. ()
Moc jsem se na film těšil a doufal, že to nebude takový zklamání jako Storytelling. Zezačátku to tak nevypadalo, bylo to takové nemastné neslané, poté se to od útěku z domu obrátilo a film mě bavil až do samotného konce. Škoda jen, že kvalitativně a záživností je film nesourodý, je pak těží si na film utvořit názor. Nápad s použitím vícero hereček jsem zprvu považoval za takovou ,,machrovinu", ale mělo to i myšlenku, která se mi velmi zalíbila. Nejlepší z hereček byla rozhodně ta tlustá čerňoška, měla nejvíce prostoru a schytala supr lokaci a postavy. Druhá nejlepší byla hned herečka následující, během jejího hraní se ve filmu objevily snad dvě nejlepší scény! Příběhem je to nápadité, rozvětvenější a s hlubší myšlenkou, která se mi opět velmi zalíbila. Oceňuji opět skvělý soundtrack a emotivní opening scene s pohřbem Dawn Wienerové! Filmu bych vytkl snad jen již zmíněnou nesourodost, komediální konec a lehkou amatéričnost. Vyhodnocení: "Don't look, but Mark Wiener is looking at you." "Let's get out of here." ()
Více depresivní než Happiness a Dollhouse, ale jinak pořád starý dobrý Solondz. ()
tento film mě absolutně nesedí jako film, sice do odpadu to má dost daleko, ale děj je naprosto nezajímavý, neustálé střídání hereček je otřesný, jediný co na mě docela zapůsobilo, bylo téma potraty, ale to je jediný, co mě nějak uzemnilo, a to je sakra málo, od tohoto filmu si nic dobrého neslibujete naprostá ztráta času. ()
Solondze obdivuju, ale tohle je opravdu vypecenej kousek. Forma i obsah nejsou vubec easy. Přichází to teprve postupně: síla malých a zranitelnost velkých, nejsme ti stále stejní, skutečně ubližují ti, co jsou nám nejblíž,... ()
Reklama