Režie:
José GiovanniScénář:
José GiovanniKamera:
Pierre-William GlennHudba:
François de RoubaixHrají:
Jean-Claude Bouillon, Nicoletta, Maurice Garrel, Rufus, Paola Pitagora, Jean Gaven, Giancarlo Giannini, José María Caffarel, Ottavia Piccolo (více)Obsahy(1)
Tom a Marty byli nerozlučnou dvojicí a podnikli spolu řadu akcí za hranicí zákona. Nyní je ale Tom mrtvý a vážně zraněný Marty leží ve vězeňské nemocnici. Na krku má obvinění nejen z vlastních akcí, policie se jej navíc snaží obvinit z dalších deliktů a hrozí mu trest smrti. Marty proto z nemocnice utíká, aby odhalil skutečné viníky závažných zločinů.
Na film Poslední adresa (Dernier domicile connu) s kritikou protiprávních praktik policie navázal úspěšný scénárista a režisér José Giovanni dalším podobně laděným filmem Bez zpáteční jízdenky (Un aller simple), který byl natočen na podzim v roce 1970. Kromě francouzských herců angažoval Giovanni také řadu italských osobností v čele s Paolou Pitagorou, která tehdy ve Francii točila častěji. Hlavní ženská úloha byla svěřena francouzské zpěvačce Nicolettě, pro niž to bylo před filmovou kamerou ojedinělé vystoupení. Film měl ve Francii premiéru 19. května 1971; v prvním týdnu měl v kinech celkem úspěch, v obecném srovnání za rok 1971 však spíše propadl.
(argenson)
Recenze (16)
Zpočátku mě příběh přišel až příliš zmatečný a zrcyhlený, všechno však vynahrazuje závěrečný finále, ve kterým mě Jose již tradičně rozhodil. Co však považuji na filmu za úplně nejzajímavější, jsou mé sympatie k hlavnímu hrdinovi. Ze začátku jsem z něj měl vysloveně nepříjemnej pocit, no a při poslední scéně už měl mé sympatie v kapse, což svědčí o velmi kvalitním hereckým výkonu titulního představitele. ()
Vysvobodit se z pout odsouzení za zločin, v boji za svůj cíl nebo v sebeobraně udeřit i nejtvrdšími prostředky, projevit smysl pro čest a spravedlnost, dokázat vinu i nevinu, vyrovnat s nepříznivou realitou danou shůry a pak tváří v tvář smrti, klidně i s jásavou písní na rtech, hrdě padnout... Zní to skoro jako pohádka plná dokonalosti, ale nejen vzhledem k závěru vůbec není, zvláště když se zamyslíme nad poselstvím filmu. Charaktery postav se vyhýbají černobílému škatulkování, přičemž jistou špínu i jistou čest lze spatřit postupně na všech stranách zákona. Spousta rozehraných scén a dialogů či drobných příběhů z čistě vedlejší koleje (např. v úvodě zastřelený policista, který dříve zabil 4 osoby a právě mířil pistolí na již zraněného..) tady dostatečně upoutává a zároveň lehce zneklidňuje diváka... zbytek za mě naprosto výstižně vyjádřila ve svém komentáři 1frida2. Zkrátka a dobře, jeden z přesně těch filmů José Giovanniho, které ve mě ještě dlouho po zhlédnutí budou v mysli rezonovat, i přes pár potenciálních slabších míst, které v tomto případě nezkazily můj celkově silný zážitek. Pomalé tempo s dobře budovaným napětím mi vyhovovalo, vedle závěrečného dění zvláště druhá akčnější třetina po útěku z nemocnice měla strhující spád, přímo s noirovou atmosférou, a mne dosud zcela neznámý Jean-Claude Bouillon si tady svým excelentním a zároveň podmanivým výkonem tady podle mě nic nezadá s dobovou hereckou špičkou ve Francii (a vlastně mě jen překvapuje, že se pak neprosadil víc). [90%] ()
Zajímavý snímek, který zestárnul a dnes osloví už velice málo diváků. Svým stylem vyprávění dnes vypadá nudně a některé scény zdlouhavě. Jejich vyznění je však na úrovni a hlavně nepředvídatelně. Akční scény se nevtírají za každou cenu a když už se nějaká objeví, není jisté jak dopadne. Jedná se o kvalitní počin, který by měl být pro mnohé vzorem. ()
Atypický hlavný hrdina verzus klasické policajné figúrky, originálne poňaté scény verzus nepravdepodobnosť a klišé tých ostatných. Ako celok sa ale Bez spiatočného lístka ukazuje ako vcelku originálny film. Je to kritika spoločnosti prostredníctvom hrdinu, ktorý už od mladi nemal inú možnosť, ako si zvoliť cestu zločinu? Je tak originálnou postavou, ale nie je už aj toto filmové klišé? Ale asi je to jedno, pretože Giovanni akoby vedel, že eso v rukáve je záverečná polhodinka a pokiaľ divák bude mierne otrávený vyššie spomenutými faktormi, že si ho nakoniec spoločne s nie príliš sympatickým Martym získa. Zaujímavé, že mi tento film pripadal absolútne odlišný, ako rok predtým natočená Posledná adresa, pritom tých styčných prvkov je tam relatívne dosť (keď je už film spomínaný v obsahu). ()
Solidně natočený a zahraný kriminální thriller, kde ale bohužel José Giovanni režisér má navrch nad José Giovannim scénáristou. Je to paradoxní, protože Giovanni je považovaný za patrně nejlepšího scénáristu francouzské kriminálky, ale tady se mu podařilo brnkat na romantickou strunu tak usilovně, až zabředl do romantizujícího bahna, které znevěrohodnilo motivace a logiku chování jeho postav. V té druhé půli už tak intenzivně dává najevo tu dobrou stránku svého hrdiny, že ten sentiment vytlačuje a znehodnocuje do té doby dobře šlapající příběh a napínavé momenty. Jedná se o film bez velkých dobových hvězd, ale to je tím nejmenším, co bych mu vyčítal, protože v hercích slabina opravdu není, a člověk se až diví, proč se např. Jean-Claude Bouillon nestal slavnou tváří francouzských gangsterek. Celkový dojem: 60 %. ()
Galerie (10)
Photo © Rizzoli Film
![Bez zpáteční jízdenky - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/157/764/157764252_a7dcea.jpg)
Reklama