Režie:
Paolo CavaraScénář:
Lucile LaksKamera:
Marcello GattiHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Giancarlo Giannini, Claudine Auger, Barbara Bouchet, Rossella Falk, Annabella Incontrera, Silvano Tranquilli, Barbara Bach, Stefania Sandrelli (více)Obsahy(1)
Inspektor Tellini (Giancarlo Giannini) pátrá po maskovaném sériovém vrahovi, který zabijí modelky jednoho módního ateliéru. Stejně jako zabíjí černé vosy své odvěké nepřátele tarantule, tak tento vrah modelky nejdříve paralyzuje a poté jim rozpáře břicho. Vyšetřování zavádí Telliniho do lázní, se kterými mají všechny oběti určitou spojitost. (Chatterer)
(více)Recenze (33)
Dobré giallo. Klasická tématika zavražděné modelky přesouvá důraz ze zavražděnosti na subjekt modelky - prostředí je trochu luxusnější a ženy trochu umělejší. Paolo Cavara, spolurežisér proslulého Mondo Cane, jakoby chtěl na úvod filmu nacpat maximum erotiky (= v podstatě celých prvních pět minut jsou různé záběry na nahou Barbaru Bouchet) a vulgarismů (je fakt, že porca putana mnoho Italů opravdu říká za každým druhým slovem a je to mnohem libozvučnější než fuck), aby poté mohl rozvíjet celkem slušně dekadentní giallo s promyšlenou symbolikou. Visuální stylisace je tu založena na různých odstínech žluté a hnědé, kečupem pan Cavara rovněž nešetří, ale dávkuje ho v docela malých dávkách. Hudba byla slušně děsivě temná, ale nemelodická, a mimo film by se asi nedala poslouchat. Kamerově příšerné vykrádačky Hitchcocka, včetně několika reminescencí na sprchovou scénu, ale občas to taky má něco do sebe. Tradiční freudovské fetiše rukavic jsou tu kombinovány s mnoha dalšími motivy různých úchylných erotických fetišů (figuríny, pejsek, voyeurství...). Cavara je vůbec spíš klasický fetišista než sadista, takže do pestré galerie úchylných italských režisérů, na nichž by se psychické poruchy daly diagnostikovat jen podle filmů, celkem zapadá. Jinak je Černobřichá tarantule to celkem normální giallo detektivka, jen mírný nadprůměr, zachraňují ji mj. i hodně sympatičtí herci a (především) herečky. Navíc se snaží působit jako seriózní detektivka, což je trochu otravné, a obsahuje několik banálních chyb (policajt, co si cosi čmárá přímo do předmětu doličného? to přece není možné ani v Itálii ;-). ()
Slušné, ale nevybočující giallo. A už mi připadají všechny docela na jedno brdo. Alespoň ty tradičně pojaté. Záhadný vrah ze kterého vidíme vždy jenom rukavice a bodnou zbraň plus zezadu kabát s čepicí/kloboukem, krvavá vražda, vyšetřování, další rukavice a vražda, další vyšetřování, postupné ohrožení detektiva a jeho blízkých, vyvrcholení se snahou je v poslední minutě zachránit a vraha odhalit. Pokaždé podobná atmosféra a zvláštní matoucí vlastnosti vraha. Jen vizuál občas vybočí, že je vytříbenější jako třeba u Argenta. V tomto opusu je navíc akorat více nahoty a krásné ženy. Především tedy ze začátku. Úvodní titulková scéna s masáží za tónů svůdné Morriconeho hudby je jeho nejlepším momentem. ()
Vkusné typické giallo se silnou vizuální stránkou, luxusní stylizovanou kamerou, s překvapivým množstvím akčních sekvencí a jemným mistrovým hudebním doprovodem (dirigent Bruno Nicolai). Navíc byl tento film opravdu perfektně obsazen, samá známá eurobabes (dokonce tři "Bond Girl" pohromadě!), co jméno, to ve svém žánru už nějaký pojem (Bouchet, Auger, Bach, Incontrera, Sandrelli, Falk nebo Giorgi), tolik hereckých es pohromadě v jiném filmu jen tak nenajdete. K mému zklamání si zde moje oblíbená kráska Barbara Bouchet zahrála jen v úvodních cca 10 minutách (mimochodem první pětiminutovka je opravdu parádní pamětihodná sekvence), ale snad jako jediná se zde pořádně odhalila, škoda, počítal jsem s hlavní rolí, ale co by měla říkat taková Barbara Bach v jednom ze svých prvních filmů, musela si holt ještě na tu svou první pořádnou roli počkat. První polovina je vážně silná, pak spiknutí trochu ztrácí na rychlosti a spíše se přesune do rutinní záležitosti, konec je ale opět překvapivý a myslím, že i dobrý. Mnoho výtek bych k této obrazové lahůdce neměl, snad jen podobně jako píše Koly k hlavní roli nejistého a na první pohled i poněkud znuděného inspektora Telliniho, jehož postava mě moc neoslovila, a pak ke krvavým efektům. Ten kečup se vážně moc nepovedl, v mnoha jiných filmech poté tuto rekvizitu uměli tvůrci napodobit daleko věrohodněji, ale už jen ta představa celkem vynalézavého a nápaditého provedení oněch sadistických vražd vyvolá v člověku více nevolnosti než ohromné kaluže krve. Cavara natočil vkusný film, který je opravdu podobný "Sei donne per l'assassino" od Bavy nebo Argentově prvotině "Bird with the Crystal Plumage", která sklidila světový úspěch a ohlas, ale rozhodně ho nelze vinit z nějakého kopírování jako spíše z toho trochu profitovat. Canavara, spíše druhořadý a nedoceněný režisér, lepší film už poté nikdy nenatočil. ()
Slušné giallo, které ještě nestálo na přemíře zobrazování explicitních scén. Příběh se od ostatních žlutých kriminálek nijak neliší, snad kromě vraha, který ženské oběti nejprve paralyzuje jehlou a následně dodělává nožem. Bohužel tahle procedura je docela nevyužitá, mrtvol taky není moc a identita "tajemného" vraha je jasná od prvních minut. Naštěstí je tu sympatický detektiv, podmanivá hudba veterána Morriconneho, několik nahých dam, prohraný souboj tarantule s vosou hrabalkou a příkladná ukázka toho, jak se díky pavoukům dá úspěšně pašovat heroin... ()
Jaký průměr? Stejně jako inspektor Tellini je The Black Belly of the Tarantula lehce melancholické a díky zajímavé zápletce a krásným herečkám (Barbara Bouchet jednoznačně vede) příjemně koukatelné giallo. ()
Přinejlepším průměr. Pěkné baby, zajímavý způsob zabíjení, ale dějově nuda a to odhalení vraha bylo pro srandu. ()
Umíte si představit situaci, že s někým vedete obšírnou konverzaci, zdárně chňápete význam všeho, co do vás druhá strana hustí, protože nejste žádnej blbec a v hlavě prostě tu průměrnou slovní zásobu máte, když najednou bum, podlomí se vám kolena, jelikož v rozhovoru někdo řekne giallo a vy netušíte která bije? Jo, možný je cokoliv, rozumbradů je všude dost, takže není od věci jejich řady doplnit a předcházet tak společenskému znemožnění. S klidným svědomím tak mohu všem hltačům tohohle žánru napsat, že na mě už jste krátký, neboť já mám povinnou návštěvu v těchhle neklidných vodách čerstvě za sebou. Klika, že Tarantola nejspíš obsahuje všechny potřebné ingredience, které bych měl znát, tedy kozy venku, pěkné baby, něco rozlitého kečupu, lehce depresivní kameru, šílený soundtrack (promiň, Ennio) a vraha, který překvapivě není zahradníkem .. tudíž jsem po dnešku poučen a dělám rovnou giallu pápá, protože mi to jednou bohatě stačilo .. ()
Průměrné giallo s pěknou kamerou, jako vždy kvalitní Morriconeho hudbou, chytlavým úvodním erotickým songem a Barbarou Bach, co se ale snímkem jen míhá. Samotný název mě nalákal na něco hodně temného, což se nakonec nekonalo. Místo černých rukavic gumové, jehla, nůž...červené šaty, červené auto, červená držátka u vozíků, červená poštovní schránka a ....a samozřejmě krev. Vraždy jsou rozkošné, leč napínavé scény příliš krátké. Proč udělali tvůrci z inspektora neschopnýho moulu, těžko říci...ale naběhal se s ostatními, to se musí nechat. Co mi však vadilo nejvíce, byl souboj pavouka s hrabalkou! Hrabalkou, jo? Hm, tak to byla obyčejná včela! Hlavně že měli jako poradce odborníka na hmyz... ()
5/10 Priemerné giallo so skvelo nasnímanými vraždami (ako inak) nádherných polonahých žien a hrozne nudnou detektívnou zápletkou. Prvých dvadsať minút je famóznych, zvyšok je fádne giallo s prílišným dôrazom na vyšetrovanie a s pramálom vrážd. ()
Jedno tomuto snímku upřít nelze, je to skutečně horor, bohužel pouze umělecký. Nebýt závěrečné komické vložky, kdy musela jedna dobrá duše vysvětlit detektivovi, proč vlastně je vrah vrahem, člověk by se u této slátaniny ani nezasmál. Jestliže je giallo typické explicitním zobrazením násilí, váhám, zda lze tento film považovat za giallo. A docházím k závěru, že ano. Násilí páchané na jeho divácích se přece také počítá. ()
Giallo, jehož atraktivita začíná a končí u amerického plakátu s tarantulí. Je to podívaná sterilní až hanba. A ač to říkám velmi nerad, i Ennio Morricone mne tentokrát nechal chladným. ()
V rámci gialla síce možno priemer, ale tu ide skôr o to, či vám film podobajúci sa atmosférou skôr na klasickú detektívku sadne. A ide aj o to, či máte radi Giancarla Gianniniho. Krásne talianske ženy máme (v tomto žánri) radi všetci, len vás možno z tohto hľadiska v závere na pár minút zamrazí, ale podľa očakávania až zas takú odvahu tvorcovia neprejavili, aby boli k hlavnému vyšetrovateľovi nepatrične krutí. Všetko sa točí okolo pašovania a predaja kokaínu, nakoniec to celé ale vypáli inak a asi to ani nikoho neprekvapí. ()
Naprosto průměrný film,kdy se vám zdá,že je to krimoška,ale vypadáto taky jako i horor. Nemusí Vás nutně bavit,ale ty holky,ikdyž mám rád italské staré horory,ale jejich holky se mi nikdy nelíbily,tak aspoň na ně se podíváte. Vrah paraziluje své oběti nějakou jehlou a pak je dodělá nožem. ()
Pozor, komentář obsahuje spoilery. Black Belly of the Tarantula je ukázkové, perfektně zpracované sedmdesátkové giallo, které dělá čest svému žánru. Režisér Cavara velice obratně využil Bavovo klasické schéma (Sei donne per l'assassino), takže vrah zabíjí mladé a krásné ženy, které mají tentokrát spojitost s lázeňským salónem. Snímek je navíc vybaven notnou dávkou krve, takže vrah se opravdu při zabíjení vyžívá, nejprve totiž své oběti paralyzuje akupunkturní jehlicí a pak kuchá nožem. Hlavním hrdinou Tarantule je inspektor Tellini, který se snaží vraha dopadnout, ale díky krizi v jeho osobním životě, mu vrah neustále uniká...... Co bych na snímku vyloženě vyzdvihnul, tak to je parádní atmosféra. Ta je tvořena především delikátními vraždami, klasickými giallo postupy a také díky geniálnímu Morriconeho hudebnímu doprovodu. No prostě pro horrorového a hlavně pak giallo fanouška jasná volba! Pokud bych někomu chtěl doporučit nějaký giallo snímek, aby si udělal představu o tomto žánru, byl by to právě tento. ()
Celou dobu jsem z vražedných hrátek podezříval Richarda Attenborougha. Inspirace světem zvířat byla od začátku zjevná, jen mi vrtalo hlavou, proč vrah nikdy nedotáhne svou práci k dokonalosti a do rozpáraných břich svých obětí nenaklade vajíčka. No, ale nelpěme na detailech, giallo je to povedené, přímé až strohé a překypující krásnými dlouhonohými divami, snad ani jedna žena se tu nedá označit za nehezkou či odpudivou, a to jsem sexista. Má úcta castingmajstrovi. ()
Na giallech mě vždycky baví takové ty tajemně honosné názvy a až humorné pointy, respektive důvody, proč se děje to, co se v nich děje. Jakoby v nich nebyl právě ten důvod, ta záminka, až tak důležitá, hlavní je odhalit pachatele (někdy až naprosto bez zjevných stop k němu vedoucích, fakt mi připadá, že tvůrci rozjedou krimi příběh a když už cítí, že by to mohlo skončit, tak si hodí kostkou, kdo by to z těch načrtnutých postav mohl být - podle toho pak vypadají i ty důvody) a to, proč to dělá je až vedlejší a prostě to jen nějak rychle vysvětlíme (pokud možno trošku bizarně, ulítle a humorně). Černé břicho tarantule je dostatečně akční, má zajímavé mordy, hezké ženy (včetně jedné bond girl), spád, syrovost, sedmdesátkovou auru, má prostě všechno. A pak se najednou odhalí vrah, tak nějak se zdůvodní jeho konání a všechno to nadějné a slibné na filmu spadne o kousek níž. Ale jo, už jsem dlouho žádné giallo neviděl a tohle bylo v mnoha směrech velmi slušné. ()
Giancarlo Giannini je moc dobrý herec a Auger, Bouchet, Bach a Sandrelli moc slavné a lákavé obsazení na tak schematický, předvídatelný a nakonec i dost zapomenutelný film. ()
Velmi nadstandardní kousek , který diváka udrží v pozoru především díky skvělým vraždám krásných žen a tentokrát velmi zlověstné Morriconeho muzice. Zápletka není nijak geniální a rozuzlení mohlo být nápaditější ale dobová atmosféra a giallo trademarky fungují na jedničku tak není důvod tarantuly nedoporučit a nepokochat se další kvalitní Italskou záležitostí. ()
Naozaj ničím výnimočné giallo, ktoré nudí, pravdepodobne neprekvapí ani odhalenie vraha a celkovo je striedme aj po vizuálnej stránke. ()
Tento film sa dost podobal na Sei donne per l'assassino lebo ako tu tak aj tam vrah zabíja krásne ženy. Sei donne per l'assassino ma zaujal hlavne vraždami,každá bola iná a trošku originálna a tu vrah najskor tie ženy paralizuje akupunktúrnou ihlou a potom ich rozpára. V tom zmienovanom filne vrah uvažoval spontánne ale tu už čisto plánovane.A znázornený boj tarantula vs. osa bol zaujímavy a dobre spracovaný.Velmi svižná a akčná kriminálka s parádnou doprovodnou hudbou a hlavne s dobre hrajucim G. Giannini. Je tam solídna atmosfera a vynikajuce tajomno okolo vraha.Jedna z premakaných giallo filmov,lebo aj tá pointa okolo vraha sa mi páčila aj ked jeho identitu som začinal tušit v prvej polovici filmu. ()
Reklama