Režie:
Dagur KáriScénář:
Dagur KáriKamera:
Rasmus VidebækHudba:
SlowblowHrají:
Tómas Lemarquis, Þröstur Leó Gunnarsson, Ásdís Thoroddsen, Pétur Einarsson, Hjalti Rögnvaldsson, Kjartan Bjargmundsson, Þorsteinn Gunnarsson (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Príbeh sedemnásťročného Nóia, odohrávajúci sa v studenej zabudnutej dedine na okraji Islandu vyrozprávaný s otriasajúcou silou severského tragikomického poetického realizmu. Predstaviteľ hlavnej úlohy bol nominovaný na Európsku filmovú cenu pre najlepšieho herca a film Cenu FIPRESCI na festivale v Göteborgu. (oficiální text distributora)
Recenze (80)
Nói je albín. Chodí na střední v jednom bohem zapomenutém islandském městečku. Je to outsider. Chodí za školu a potají usrkává z placatky whisky. Je však několik lidí, kteří v tomto podivínovi vidí něco víc než jen povaleče. Film tvoří velice citlivé pohledy do hrdinova soukromí, do světa, v němž navazuje velice křehká přátelství. Nói má totiž i přes svou zjevnou povýšenost nad okolní svět úplně stejné potřeby jako jeho vrstevníci. Pomalé, temné, mrazivé, severské.Nádherné exteriéry kde se pod sněhem ztrácí vše, v podstatě i Nóiova nečitelná osobnost. V jedné z vynechaných scén na dvd říká školní psycholog, že Nói je vysoce inteligentní. Inteligence se může projevit buď na školních známkách nebo ve zločinu. Pokud je Nói zločincem, potom se tragické finále (následuje SPOILER) může stát odstraněním pojistky k jeho zločinné budoucnosti. Smrt všech, kdo mu rozuměli a měli ho rádi Nóie odřízla od zbytku světa ()
Dosud asi nejdepresivnější islandský film, který jsem zatím viděl, a který přesně vystihuje tu skandinávskou ponurou náladu. Islandská vesnička na kraji ostrova, kde mají jak benzínku, tak šarlatána. Jediný, kdo do ní nepatří, je právě Noi, čemuž se nelze divit. Noi žije svůj život osamělosti jen a pouze proto, že plno lidem na islandském okraji společenstva nerozumí a nechce přijmout jejich způsob života. Se spoilerem na závěr dodám, že tak depresivní film, s brutálním obratem na závěr, se jen tak nevidí. Jo a Tómas Lemarquis se svojí rolí Noie je jak z jiného světa. ()
║Rozpočet €1,1milióna║Tržby USA $60,555║Tržby Celosvetovo $1,317,132║ ()
Melancholický příběh nepochopení, vyčlenění a revolty přecházející do tuhého islandského holomrazu v nemilosrdném závěru, který klapne jak víko od rakve. Nejsilnější Káriho věc, minimalistická, přesto v detailech vyšperkovaná (textury a exteriéry) a nenápadně vygradovaná z letargického bloumání islandskou samotou až do obrovské tragédie. Noi je jednou z emblematických postav severského filmu. Do posledních vteřin si o něm těžko něco myslet jistě, podobně jako o výstřední sestavě jeho spoluobčanů. Přitom se tu jasně črtá to, co je pro režiséra typické i v dalších filmech: motiv jedince nekompatibilního se systémem, hlavní hrdina, který nedokáže odlišit představy od skutečnosti a podivuhodná milenecká dvojice. Zcela tu chybí sklony k povinným mantrám nezávislého filmu, které Káriho prostý jazyk zbytečně kazí falešnými pózami (zejména v Dobrém srdci). Albín jménem Noi je zhuštěná verze toho, co mám rád na severské kinematografii. Oč uzavřenější a chladnější tu všechno je, o to silněji to na mě působí. ()
Islandský film. To je samo o sobě žánrové zařazení... Film ponurý, depresivní, melancholický, tichý, vylidněný, statický, pomalu plynoucí...tolik determinace prostředím. Zároveň ale film silný vnitřně, svým vnitřním pnutím, hlavní postavou - symbolický albín, který ale není zcela bez pigmentu, někdo, kdo se úplně odlišuje, myslí, jedná a vypadá jinak... Albín je ale od slova albus - bílý, což je barva ústřední a vícevýznamová - barva sněhu, přeneseně smrti, ale i čistoty, klidu... Albín Noi je zřejmě umělecká fikce (podívejte se na DVD na bonusové materiály, původně to měla být komiksová postavička...), symbolická postava, která má ale pro neislandského diváka váhu reality. Takhle vypadá život na Islandu. Co když ale ne? Třeba je to jen podobenství o se systémem nekompatibilním člověku mající univerzální platnost pro jakékoliv lidské společenství... Každopádně je to ale silný a hluboký film... ()
/Hořko/sladkých sedmnáct v zemi ledu a sněhu. Albín reprezentuje starou dobrou školu mrazivého severského humoru, ale pod strohými dialogy a úsečnou rytmikou tepe absurdně komediální srdce a pumpuje do diváka ironii i poetiku dospívání. Další nenápadný film o outsiderovi, který chce rozetnout bludný kruh uvnitř.Navíc si po tomhle islandském kousku začnete vážit rodičů. Tedy otce. Pokud není posedlý Elvisem a zpíváním karaoke:) ()
Tolik jsem celých 89 minut toužila třeba jen po malinké hřejivé chvilce, která by se jen krátce mihla z tohoto studeného místa na zemi a ze srdce stejně osamělého Noia. Možná tam některé byly a jestli ano, tak jen velmi vzdáleně připomínaly to, co si pod tímto pojmem opravdu představuji. Těch mírně úsměvných momentů tady bylo jak šafránu a vůbec se nedivím Noiově touze něco změnit a ani jeho chvilkám naprostého osamění ve svém pro lidi uzavřeném místě. Noia, o kterém vás nutí celou dobu Dagir Kári přemýšlet, co je to vlastně za osobnost, jestli je vám sympatický nebo ne, jestli je hloupý a nebo naopak, jestli je plný emocí a nebo ne, zahrál Tómas Lemarquis opravdu na výbornou. Takové malé, nenápadné a přitom svojí hloubkou velké snímky mám moc ráda. A není nad radu, kterou tam Noi dostal : "Posaď se a buď šťastný." ()
FASCINATING!!! ()
Chladivý příběh outsidera žijícího na chladivém Islandu, který má docela působivou poetiku a dramatický konec. // Stojí za zhlédnutí, už kvůli hlavnímu představiteli. Tómas Lemarquis má silné charisma, jako tápající a proti běžnému stereotypu bojující Noi zaujme a svým vystupováním podtrhuje podmanivou atmosféru snímku... Jinak je to ale lehce zapomenutelný příběh. ()
Moc příjemné překvapení. Tómas Lemarquis je opravdu zajímavý týpek, a film je vtipný a dojemný příběh mladíka snažícího se vymanit ze stereoptypního života v islandském zapadákově. A scéna "bankovní loupež" mě fakt dostala:! :-) ()
Pomalu ubíhající drama s několika úsměvnými momenty o ousiderovi, kterému jsem svým způsobem i rozuměl. Noi je mladý člověk bez ambicí, který vlastně nemá celý den do čeho píchnout (co taky pořádně dělat v takové díře), snažící se žít si v klidu svůj malý život (a nebýt jeho vzdorovité a přespříliš pohodlné povahy, možná by se mu to i bez větších potíží dařilo). Jenže lidé v jeho okolí mu to nepřejí a nakonec ani příroda ne. Bylo by zajímavé sledovat po oné tragické události jeho další kroky, jenže to by tvůrci nesměli přijít s usektnutým a nic neřešícím koncem. Ten trochu sráží jinak dobrý zážitek z filmu na slabší 4*. ()
Pesimistické, pochmúrne a melancholické prostredie pomalého islandského života sa prejavilo aj v tomto snímku a to sa tvorcovia s tvorením atmosféry ani nemuseli veľmi trápiť. Príjemný snímok, ktorý svojou zápletkou len okrajovo rozoberá skutočné problémy pomalého a ubíjajúceho severského života, o väčšie závery, rozruchy a výpovedné myšlienky sa však zďaleka nesnaží. Všetko plynie pomaly, našťastie však príjemne a nenudiaco. Film obsahuje pár nezabudnuteľných a nesporne originálnych scén, ktoré napriek statickému a tragickému ladeniu celého filmu vyznejú zábavne a vkusne. Záver je trošku sklamaním, celý film však nie. 70%. ()
Zaujímavý snímok z prostredia "na kosť" premrznutého Islandu, kde by nechcel žiť zrejme žiadny "tunajší" teenager. No, a tamojší teenager zas zrejme sníva o tom, že by raz mohol žiť tam, kde tunajší teenager. Ťažký život na ďalekom severe, kde človek nemá takmer žiadny priestor na realizáciu či "osobnostný rast", tobôž vo svojom mozgu dosiahnuť rozmach endorfínov. Je mi veľmi ľúto, mam rád severskú tvorbu, no v tomto prípade som akosi z hlavným hrdinom súcitiť nedokázal, samotný príbeh ma nijak nezaujal, a až na pár pasáží, nijak mimoriadne nepobavil. ()
Ja by som z výroku Dadela o príbehu mladíka „snažiaceho sa vymaniť zo stereotypného života v islandskom zapadákove“ ešte vyhodila slovo „stereotypného“. Nóiho najväčším snom je skôr úplne vypadnúť preč. Proti stereotypu navonok nebojuje, jeho heslom je pokiaľ možno robiť čo najmenej a v stereotype len zasnene blúdiť. Z môjho pohľadu je to citlivo snímaný príbeh o dospievaní, ktorý však práve svojou „islandskosťou“ dodáva tak bežnej téme nový rozmer. Či už sú to niektoré skvelé čierno-vtipné momenty, alebo hĺbka smútku v iných (niekedy tých istých) momentoch... Nói albinói vyvoláva dojem, že také majstrovské spojenie týchto zdanlivo protichodných pocitov v takom „malom“ príbehu bolo možné natočiť len na Islande a s Islanďanmi. Bravo! ()
Výborný film, který mě zklamal jen předčasně useknutým koncem.....Co bude následovat? ()
V tom filmu se prakticky téměř nic neděje, a když se děje, tak do té míry pomalu a nenásilně, až si toho jeden skoro ani nevšimne. A přesto je to síla. Vyvěrá ze syrovosti, nevlídnosti, ponurosti, chladu a lhostejnosti Islandu. Opravdový, zcela originální zážitek. ()
Tak toto je niečo presne pre mňa, dokonca mi ani nevadila tá poetika života, práve naopak. Chladné, studené ako ten ľad, ktorý bol všade okolo. Niet divu, že Nói sníval o tej pláži s palmami. Boli tu nádherne vykreslené postavičky, ktoré sa aj napriek ťaživosti celého toho prostredia občas dokázali postarať aj o svojský humor, ktorý bol v tej celkovej ponurej a mrazivej atmosfére ako balzam na dušu. Dobre to spolu ladilo. Slušný nadpriemer. 80/100 ()
Kurva , čo to oni žerú na tom Islande ??! ()
Typický severský nezávislý artový festivalový milý filmík. Ak ich máte radi, Albín vás musí osloviť, ak sú vám ukradnuté, môže vás ako prekvapiť, tak sklamať. Žáner dráma a komédia v tomto prípade skvele koexistujú, nikdy počas filmu som nemal pocit, že by boli nevyvážené. Kári má výborne premyslený scenár a na konci nám ukáže, že presne od začiatku vedel, čo chcel Albínom povedať. ()
islandskú kinematografiu milujem a toto je jeden z najlepších zástupcov, aké som doteraz zhliadol - vynikajúco a citlivo napísaný scenár, atmosféra mrazivého islandu, kde majú v domoch tapety, pretože biele steny sú v kraji, kde je všade naokolo všetko biele, naozajstným nezmysel, (nasleduje mierny spoiler) vtipné a originálne no pritom veľmi silné epizódky ako do deja a témy krásne zapasovaný Kierkegaard, otec, ktorý je maniak na Elvisa, babička a jej puzzle, krvavý kúpeľ, lúpež banky, scéna v reštaurácii, ostreľovanie cencúľov, hľadanie miesta na hrob a kopec podobných nádherných scénok a jedna veľká túžba ujsť, vymaniť sa osudu, to ma dostalo. Film so širokou dušou . . . ()
Reklama