VOD (4)
Obsahy(1)
Etero je 48 let, žije v ospalé gruzínské vsi a v oprýskaném koloniálu prodává prací prášky a kosmetiku. Vesničané se na ni dívají jako na podezřelý úkaz. Etero má totiž nejradši samotu. Miluje dorty, řeku a ostružiny, které jí byly po celý život rodiči, spolužáky, kamarády i milenci. Nikdy se nevdala, nikdy nepoznala muže, nikdy po žádném netoužila. Vše se ale obrátí vzhůru nohama, když nečekaně zahoří k ženatému Murmanovi… Opětovaná láska je příslibem nového štěstí. Ale opravdu stojí za to, aby kvůli němu Etero opustila to své staré? Elene Naveriani ve své netradiční romanci Kos v ostružiní spojuje Kaurismäkiho komiku s vážnou tváří a melancholii svého krajana Otara Ioselianiho. (Artcam Films)
(více)Recenze (36)
Stačí okamžik nepozornosti a hlavní hrdinka pocítí možnost vlastní smrti. A přirozeně dostane chuť žít. Cesta k prvnímu sexu je krátká a přímá. Jenže na gruzínské vesnici není ani romance nic jednoduchého. Obzvlášť v jejím věku a sociální bublině. Neokázalé gruzínské drama stojí hlavně na představitelce hlavní role, díky které můžeme jednání hrdinky pochopit. Výborně zvolená byla i scéna, kterou film končí. ()
Příběh samotářské stárnoucí ženy, která navzdory předpokladům chytí druhou mízu, není nijak šokující, přestože některé jeho zákruty se předvídají jen těžko. Stejně tak i hloubavý filmařský styl nejde popsat jako extravagantní či vyloženě poutající pozornost. Výsledkem je však romance, v níž do sebe všechno zapadá a která dovede nenásilně dojmout i pobavit. Více zde. ()
Poté, co téměř padesátiletá žena málem zemře, rozhodne se přijít o panenství. V srdci svobodné a bezdětné ženy tak zažehne jiskra, jež může stejně dobře intenzivně vzplát jako uhasnout, kdykoliv bude touha po svobodě silnější než láska. Uhrančivá studie života absolutně obyčejných lidí, jejich každodenních životů, snů a tužeb je dokonalá ve své jednoduchosti. Nebojí se ukázat nahotu a intimitu lidí, které asi nahé vidět nechcete, ale v tom je právě krása a kouzlo celého filmu. A já vlastně hlavní hrdinku chápal, protože sám mám podobnou povahu a dost možná jsem koukal na vlastní budoucnost, takže o to více zajímavé či znepokojivé mi to připadalo. A prostředí, kde se film odehrává, totiž zapadlá gruzinská vesnice, to je už jen takové zajímavé dotvoření mého výsledného dojmu z filmu, který je více než kladný. A ten konec, to byla opravdová lahůdka. [29. Art Film Fest Košice] ()
Příběh ženy, která ví co chce, a jejíž povaha se vymyká chápání místní komunity. Než se její zajety život změní... Skvělý výkon hlavní herečky. ()
Etero je velká sympaťačka, nicméně mě dost překvapilo, jak jim v Gruzii často prší. ()
Film má svoj prínos napríklad informovaním, že "na vohledy do Gruzie nelez", pretože tie ženy sú plným právom v 48 rokoch stále panny. Majú totiž šmrnc ropuchy, u nás je takou reprezentantkou Plaváková a skutočne jedno oko vzďaľujúceho sa od druhého nebýva nič vábivého. Festivaloví maniaci vytiahli film do červených čísel, ale o žiadny klenot nejde, no pozitívom je fakt, že napriek feministickej predlohe a dnešnému trendu ostala Etero prekvapujúco aj pred päťdesiatkou hetero. ()
Celou dobu je to taková sympatická variace na outsiderské teenagerské romance, která se holedbá, jak její protagonista vykročila z kruhu společenských očekávání, aby se to celý uzavřelo...... miminkem? Jako já jsem zvyklej na filmařské zrady, ale tady vůči Marii Mottlový mi to přijde hnusný? PS: jí se v Gruzii vůbec někdy něco slaného? ()
Skvělý výkon paní Eky a sonda do života v Gruzii, kde žít úplně sama na prahu padesátky není úplná hitparáda. Celkově filmový zážitek. ()
pomalu plynoucí drama se špetkou romantiky v jehož středu stojí osamělá stárnoucí žena, která těsně před padesátkou chytne druhou mízu a na "stará kolena" půjde proti proudu malého města/vesnice ve které(m) žije. Příběhově to není zas tak moc originální, ale Eka Chavleishvili svojí postavě propůjčuje charisma, zranitelnost a všechno tady stojí a padá s jejím minimalistickým, ale o to uvěřitelnějším projevem...60% ()
Etero, jako taková ostružina, trošku trpká, temná a přesto k nakousnutí ()
Hlavní hrdinka trpí v důsledku blížícího se přechodu návaly krve do hlavy. Nejdřív spadne ze svahu, když trhá ostružiny, a pak sebou ještě jednou sekne cestou domů. Krátce poté ojede chlapa, který jí přivezl do jejího koloniálu krabici pracích prášků. Scéna je naštěstí pojata velmi decentně. Žena si při sexu nesundá poprsenku ani sukni, muž si ani nestáhne kalhoty. Přesto divák pochopí, že šlo o pohlavní styk, ale neutrpí trauma. Na podprsenku dojde až v 0:57:12, ale vidíme jen stáhnutí ramínka a pak následuje milosrdný střih. Celá ženina postava (pouze v kalhotkách) je k vidění v 1:00:15. Žena leží na zádech, v ruce drží mobil a drbe se jednou nohou o druhou. Další erotická scéna je v 1:09:58. Žena si nejdřív prohlíží mužův penis, protože žádný jiný nikdy neviděla, a následně zaujme polohu vhodnou k souložení, přičemž je však pořád oděná v kalhotkách a podprsence. Opět následuje filmový střih. Teprve v 1:11:09 uvidíme ženina prsa, jak se jí povalují na břiše atd. Filmaři prostě diváka zvykají a dávkují mu tuto silnou kávu po lžičkách. Nakonec žena k velkému údivu lékařů otěhotní, což má zřejmě být happyend. Gruzínci, Gruzínci, řekl bych, že jste se moc nevytáhli. Blíže k vlastnímu filmovému příběhu viz podrobný a znamenitě napsaný komentář uživatelky JitkaCardova. ()
Mít doma v pětašedesáti puberťáka ,tak si to jdu radši hodit. ()
Film je tiahla feministická romantická dráma o antipatickej samotárskej outsiderke, ktorá sa drží svojich zásad, a napriek zamilovanosti v jeseni života sa nechce viazať. V závere prichádza tak nejak očakávaný zvrat a nedozvedáme sa ani len náznakom, ako sa s tým hlavna hrdinka chce vysporiadať. Normálne nemám problém s tým, ak je dej nedorozprávaný, otvorené závery a pod. Ale zásadným problémom tohto filmu je, že v jeho neúplnosti sa stratila pointa. Prírodná symbolika, ktorá sa črtala z názvu a aj zo začiatku filmu sa tiež časom úplne vytratila. Tento artový minimalizmus na mňa, hold, nefunguje. ()
Sonda do obyčajnosti ľudských túžob v tom najnaturálnejšom podaní, bez prikrášlenosti, nepravdepodobnosti či umelosti klasických romantických filmov. Jednoducho "romantika" z prostého života, kde nič nepôsobí zdanlivo dokonalo. ()
Tento film je vlastne o tajnej láske dvoch ľudí, tak ako mnoho filmov. Ale nenechajte sa pomýliť obsahom, ktorý znie ako totálne klišé. V tomto filme totiž nie je Margot Robbie alebo Zack Efron. Nie sú tu krásne, vyšportované postavy a romantická hollywoodska atmosféra. Táto snímka ukazuje prirodzenosť rozkysnutého tela, tvrdosť dedinského prostredia a nevyspytateľnosť života. Tempo filmu je pomalé, no ak si vás získa, oplatí sa vydržať do konca. Je to nesmierne obyčajné, jednoduché a reálne a práve týmto prístupom pre filmový priemysel až výnimočné. A práve v tom je čaro celej nepoetickej poetiky tohto filmu. Ozaj ma to prekvapilo a emočne zasiahlo. Dajte tomu aspoň šancu a uvidíte sami :) (Art Film Fest Košice) ()
Popravdě - nevím, co se mi "Kos..." snažil sdělit, resp. sdělovat (neviděla jsem film jako celek), nemluvě o nesrovnalostech v ději i dialozích, které dělají příběh (ne)uvěřitelným /v podrobnostech viz recenze uživatelky Jitka Cardová/. Ale dovolím si to pojmenovat: metoda pokus-omyl. Nemá smysl hledat za každou cenu to Něco, co dělá film Dobrým Filmem, když cítím že to tam není. Přiznávám i jakousi antipatii k hlavní představitelce i k její postavě Etery (viděno cca 60 min, dál už to nešlo → bez hodnocení). ()
Příjemný film, pomalý, ale nikoliv nudně se vlekoucí. Potemnělá kamera podtrhuje příběh. Nikdo se to nesmí dozvědět. Láska v pozdním věku, která se musí skrývat. Úsporné dialogy, které míří k tomu nejdůležitějšímu. Nezávislá žena versus klasický ženský vesnický stereotyp. Divák má prostor přemýšlet, nakolik hlavní hrdince ty ostatní závidí, a nakolik ji litují. Etero stručně a výstižně pojmenovává, proč těm ostatním není co závidět. Na druhou stranu Etero platí osamělostí. Nakolik se jí vybrala, nakolik to byl pro ni únik, poté co předčasně, po smrti matky, poznala, co to je být doma za hospodyni, se můžeme jen domýšlet. ()
Milostné drama, obraz stárnutí a rezignace, ale také mocné vůle k životu. Reálné, něžné, nepřibarvené, poetické. ()
Film vypráví o životě jedné prodavačky v koloniálu na gruzínské vesnici. Má svou poetiku, živočišnost a svérázný humor. Rozhodně by vám neměl uniknout. Výkon Eki Chavleishvili v roli Etero je strhující. V našich krajích takový podobný herecký typ není. ()
Já viděla film prvoplánový, doslovný (ano, hrdinka si musí např. sama pro sebe na kameru doslova říct, aby to divák pochopil, že byla 48 let pannou, nestačí se jí podívat na prsty od krve a výraz ve tváři - a tak je to tu pořád - o její postavě se všechno z minulosti, co máme podle scénáře vědět, dozvíme, když to sousedky postupně přeříkají, předeklamují, svoje pocity zase musí ona přeříkat sousedce, abychom je znali, atd.), neobratný (např. neuměle do děje zasazené, formou i obsahem neústrojné "vize", které hrdinka má dvakrát o svojí smrti a jednou o bratrovi a otci, jak na ni řvou u stolu - ta poslední "halucinace" je už úplně zbytečná a nepochopitelná - to nám chtěla autorka jenom zilustrovat, že bratr byl fašounskej hajzlík?, což nám stejně řekne i sousedka, a nic víc jsme se z toho nedozvěděli a dál se s tématem "vizí" nijak nepracuje, prostě se jen podle potřeby scénáře třikrát objeví, abychom pochopili, že hrdinka např. myslí na svoji smrt a pak ještě že je možná traumatizovaná - ale jindy ne... ), film až bolavě hloupý, a tak plný mezer, rozporů, chyb a absentujících vodítek, aby se o něm dalo po libosti jalově a samolibě filosofovat - protože přece znázorňuje tolik tabuizovaných a nehezkých témat a postav, jupí a hurá -, ale nic víc. Typický případ, kdy i kulturních tabu či odvážných témat se může chytit omezený a průměrný tvůrce. *** K těm nesrovnalostem: Např. pokud matka umřela tři měsíce po porodu své dcery, tak by otec vychovával ji i jejího o něco málo staršího bratra sám. Nedává pak smysl, že oba v ní potřebovali ženskou v domácnosti a ona jim otročila, místo aby se vdala - pokud byl otec schopen vychovat sám dvě malé děti, ji samotnou přitom od nemohoucího nemluvněte, těžko by se to přetavilo v takový model, který se nám narativ snaží prodat - ten by naopak odpovídal situaci, kdy by matka umřela ve věku hrdinčiných třeba patnácti let a otec s bratrem jen přesedlali z jedné služky na druhou. Ostatně o tom, že by otec vychovával Eteru od kojence a jejího bratra nejspíš od batolete, se právě žádná sousedka ani nezmíní - divákům je vnucována zásadně odlišná představa. -- Nebo když si v jednu chvíli Eteru sousedky "dobírají", po kom z rodiny může být s prdelí jako valach, když otec, bratr i matka byli hubení jako proutky, a přitom v jiný moment se jí sousedka až lekne, když jí říká, že vypadá, jako by matce z oka vypadla. -- Nebo když hrdinka v jednu chvíli dramaticky odmítá návrhy milence s tím, že ona si přece žije, jak se jí líbí, ačkoli to evidentně nedělá (nemá ani foťák ani domeček s terasou a ve skutečnosti jenom při čekání na důchod pere a uklízí a kouká na televizi - ok, jenže pak je opravdu těžké takové postavě zároveň věřit, jak tvrdí svým lesbickým kamarádkám, že si někdy všimla zasněžených plodů khaki nebo květin v zahradě - ostatně, v jaké? a že má nějaký vztah k přírodě - ten jediný úvodní záběr na kosa není ničím jiným podpořen, dokonce i když se vrací z práce, šmatlá a nekouká moc napravo nalevo a do přírody si zacházku neudělá...), přičemž ani to, že si možná s plány na důchod nebo s tím, že nikdy nechtěla muže a děti, něco nalhává, nás v domýšlení nekonzistentního příběhu nikam dál uceleně nedovede. Je to tam všecko jen tak plácnuté, jednoplánově pohozené, ať si s tím divák něco udělá sám. -- Problém s podobnými hloupými filmy je v tom, že všechno se v nich jen tvrdí - buď se to ilustruje obrazem, anebo říká slovy, případně nejhůř, to tady často, obojím způsobem zároveň - ale tvrzení nejsou dějem a vyvozováním ústrojně podložená a věrohodná. Je to takový ten typ díla, kdy nejspíš autor ani nechápe, že by jednotlivá tvrzení měla dávat smysl napříč celou tkaninou děje, vědomě i podvědomě, že nějaká hutná sféra konzistentní reality, jež se dá odkrývat, existuje a musí být zachována a ctěna. -- A chyby jsou tu pak vyloženě hloupé: o týden později po pádu do strže sedí hrdinka naaranžovaná s Murmanem na dece a na dlouhém záběru na její holeně a kolena není vidět ani jediná modřina, ani jediný šrám. -- Nebo když se zvedá po ultrazvuku z lehátka a na monitoru se pořád vlní obrázek plodu a ona si ho prohlíží, ačkoli snímač už je dávno z břicha pryč, uklizený. -- A proč tedy vezla do Tbilisi růžovou kytici? A proč ji pak tedy hodila do koše? -- Co jí to Murman vlastně nabízel? Chtěl se rozvést? (Ale proč by se po třech čtyřech vyspáních se s prodavačkou rozváděl, když má jako hrdý děda přinejmenším nějaké štěstí na rodinu?) Nebo proč by jí nabízel pozici tajné milenky v Turecku, kde by ji pak musel vydržovat a nevěrohodně komplikovaně - vzhledem k jeho jednoduché postavě - vést druhý život? Ale hlavně, proč se to vůbec pokoušet pracně domýšlet za film, když film k tomu nenabízí vůbec žádná vodítka, jako by ani nevěděl, že se divák může právem chtít takhle tázat? A proč se potom tedy pokoušet rozumět kterékoli z postav (jak jde dohromady Murmanův náhlý výtrysk básnění o slunci a moři jednak s postavou v tomto ohledu zcela neinspirativní hrdinky a jednak vůbec s tím, co víme o přízemnosti jeho postavy? potíž je, že i kdyby básnil o mystické tajze, o divoké džungli, o hlubinách a dálce hvězd nebo o hrdých palmách a vyprahlé poušti Sahary, vyšlo by to nastejno, je to prostě prvoplánově nahodilé... -- co si zkoušet myslet o jednotlivých sousedkách a jejich vztazích, vzájemných i k Eteře, o postavě Eteřiny matky, Eteřina otce, bratra, který přece nejspíš ještě někde je...), nebo proč se vůbec snažit chápat, o čem příběh a film byl? Je to krajně demotivující, jak se to drolí pod zamyšlenějším pohledem. *** Každý si do útržkovitého a úporně tezovitého děje filmu může domyslet, co chce, nebo co potřebuje, protože film je prostě snůškou izolovaných střepů, které sice dohromady na druhý pohled nesedí a nepostaví konzistentní obraz, ale každému chytrákovi se jich pár může hodit, aby si nad nimi něco "hlubokého" pomyslel, zaspekuloval, okomentoval či to nebo ono izolovaně vyzdvihl a ocenil a cítil se důležitě. Ale je to stejně trapné, jako se snažit hledat význam v jakékoli náhodné kompozici - jistě, vždycky jde najít nějaký význam a něco ocenit, ale je dobré umět rozlišit, kde jsou k sobě indicie slepené upachtěným dříčem, který se na nic hlubšího nezmohl, a kde je jednoduchost nástrojem génia. Poznat zkrátka rozdíl mezi jednoduchostí a jednochudostí ducha. Tohle je evidentně ten druhý případ. *** A navrch film končí v nejhloupějším možném okamžiku, totiž ve chvíli, kdy jakoby konečně vyzradí pointu, která ovšem musí být většině publika zřejmá nejpozději od té chvíle v první třetině filmu, kdy nám autorka dala flekem na prostěradle a na spodničce (a pak pro jistotu ještě i doslovně v hovoru žen nad zákusky) jasně vědět, že hlavní hrdinka pořád ještě menstruuje. *** *** Ani herecký výkon by v takovém uplácaném paskvilu na vyšší hodnocení prostě nestačil, jenže si spíš myslím, že se tu stejně jen povedlo obsadit ženu se správným výzorem a projevem, a i když tu osamělou masitou postavu i sveřepou tvář si budu nejspíš dlouho pamatovat, moc nevěřím, že by jako herečka uspěla v typově odlišných rolích. A připadá mi, že se tu na její postavě život vyřádil nejen skrze otce, bratra, sousedky a milence, ale i skrze paní režisérku a scénáristku v jedné osobě. *** Ono to fakt vypadá, že si autorka myslela, že to takhle stačí, že takhle se dělá dobrý film. Nedělá a nestačí to, i když soudě podle četných ohlasů a hodnocení, i festivalových, se to asi jen tak nedozví - což je ostatně známkou naší instantní kultury, která si vybírá svou daň i na tzv. nezávislé kulturní scéně. *** (Pilotů, s O.Lí, 29. 4. 2024.) *~ () (méně) (více)