Režie:
Vittorio De SicaScénář:
Cesare ZavattiniKamera:
Gábor PogányHudba:
Alessandro CicogniniHrají:
Alberto Sordi, Vittorio Gassman, Anouk Aimée, Fernandel, Nino Manfredi, Silvana Mangano, Paolo Stoppa, Melina Mercouri, Jack Palance, Lino Ventura (více)Obsahy(1)
Vittorio de Sica, tvůrce mimořádných děl italského neorealismu, natočil filmovou komedii podle scénáře neméně slavného Cesate Zavattiniho. Je moderní pohádkou o tom, jak se obyvatelé Neapole jednoho dne vylekali, že nastává poslední soud. Film v podobě fresky odhaluje reakce nejrůznějších lidí na konec světa, který má nastat v šest hodin večer. Humorně laděný snímek je kaleidoskopem nejrůznějších charakterů. Odhaluje lidské ctnosti a nectnosti, líčí lidi, kteří se pod dojmem hrozícího nebezpečí kají ze svých hříchů a stávají se lepšími, aby se při nejbližší příležitosti vrátili ke starému způsobu života se všemi svými (a jeho) chybami…
Jednotlivé rázovité figurky ztvárnili vynikající italští a francouzští herci.
(šubelinka)
Recenze (20)
Snímek si libuje v úsměvných absurdních situacích, přesto je jako celek poněkud mdlý a nezáživný. Mnoho povyku pro nic ... to je v kostce to první - a prakticky jediné, co mě v souvislosti s avizovaným posledním soudem napadá, a to z hlediska obsahu snímku i výsledných pocitů po jeho vstřebání. ----- !!! MOŽNÝ SPOILER !!! ----- Jinými slovy: Nikdo se nenapravil a Bůh to vzdal. Neboť kdysi v mladické nerozvážnosti spojené s neodbytou touhou po seberealizaci stvořil bytosti hříšné, zbabělé a prolhané - a teď už s tím tak jako tak nic nenadělá. Takže po výslechu několika prvních jedinců se nejspíš otráveně stáhl do ústraní a marně přemýšlel, kde udělal chybu. P.S.: Není to optimistické zjištění, ale možná spíš faleš a pokrytecké výmluvy nežli láska pro tentokrát zachránily svět. ()
Obyvatelé Neapole účtují se svými hříšnými životy poté, co jim hlas shůry oznámí, že v šest večer budou předvoláni k poslednímu soudu. To je slibný materiál, že? A přesto jsem se dlouho nudil. První třičtvrtěhodina představuje nepřehledné mraveniště ukřičených Italů. Nikoho z nich jsem si nedokázal oblíbit nebo ho alespoň pochopit, protože všechny tyto postavičky jsou načrtnuty hodně tlustými tahy a zdá se, že hercům (s výjimkami strohého Vittoria Gassmana a nezvykle rezervovaného Fernandela) se nijak nepříčilo vykreslit je jako ty nejkonvenčnější karikatury. Po nudnější části se kvalita filmu prudce zvedla a děj, který už se opravdu věnuje titulní události, je poutavý, dramatický i vtipný. Škoda slabého, na můj vkus trochu zbaběle smířlivého závěru. 60% ()
Skvělé úsměvné situace na nádraží, v ulicích, ap.. Hezká francouzská komedie s klasiky svého milého řemesla. ()
Zajímavý námět, výborně obsazeno, ale nějak to nezafungovalo. Od koprodukce Itálie - Francie z té doby bych čekala víc a od jednoho z nejlepších italských režisérů určitě ještě víc. A já jsem se chvílemi, až se stydím to přiznat, nudila. ()
Tahle poměrně satirická sonda do života obyčejných lidí italského městečka mne (vzhledem k názvu paradoxně) zaujala a bavila mnohem víc do chvíle, než onen poslední soud začal a pouze se blížil. Byly to poměrně zábavné epizodky plné vtipu i trocha poezie, tedy Vittorio de Sica po čase nabídl neorealismus v odlehčené formě, bohužel s vývojem posledního soudu začlo to být na můj vkus až moc absrudní a se situacemi po něm jaksi naopak nevýrazné a hluché, přes to náhlé zjevení barev na konci černobílého filmu. Půjde patrně o jeden z posledních neorealistických filmů z Itálie, takže náhlý přesun z černobílého vizuálu a prostředí obyčejných, mnohdy chudých lidí do barevných záběrů z honosného plesu bych chápal i jako tečku za jednou etapou de Sicově filmografie, s následním vykročení do nového proudu. Pomýšlel jsem dát filmu spíše 3*, ale protože se mi předchozí filmy od Vittoria de Sicy (které jsem viděl) hodně líbily, přihazuju jeho labutí písně z řady neorealismu jednu symbolickou hvězdičku navíc. ()
„V šesť hodín [(pod)večer] začne posledný súd!”; alebo predsa ešte i niečo z recenzentovho uhla pohľadu: [1.] „Božie mlyny melú pomaly, ale isto”, [2.] „Pán Boh nie je náhlivý, ale pamätlivý”; skrátka prvý, naprosto kľúčový poznatok, sa neustále opakoval v tomto "laurentiisovskom" titule, ako nejaká obohraná platňa [jednoducho povedané, už toho znásilňovaného podobenstva bolo asi cezpríliš!], keď hneď tie dva nasledujúce faktory, sa bezprostredne dotýkali ĽUDSTVA, ako takého, nad ktorým hodnú chvíľu visel: »DAMOKLOV MEČ«, o čom už v podstate ďalej priamo vypovedal tento, vskutku mimoriadne chaotickým spôsobom poňatý, taliansko-francúzsky titul s medzinárodným obsadením, kedy sa medzitým na striebornom plátne postupne vystriedalo množstvo zvučných, hereckých mien, ale zdôrazňujem, že s minimom hereckého priestoru sa naplno realizovať, čo rozhodne vnímam, ako jeden zo zásadných faktorov - totálneho neúspechu ako celku • Neúrekom postáv sa ocitlo nad absolútnou priepasťou, spočívajúcou z Božieho trestu, ktorý zoslal na ľudí, nachádzajúcich sa v talianskom prostredí, v nadväznosti na náhle vzniknutú situáciu, počas ktorej sa vlastne aspoň [konečne] ukáže, kto má akú tvár, keď sa zrazu ocitne v nezávideniahodnej situácii...? • To mi bolo mimochodom i úplne jasné, v čom spočívala ústredná myšlienka tohto počinu pod taktovkou Vittoria De Sicu [tentoraz si vybral svoju slabšiu chvíľku, musím podotknúť!], pričom zrejme asi najväčší kameň úrazu spočíval najviac práve v tom, že to sprostredkovával výsostne rušivým štýlom, na ktorý som si vôbec nedokázal zvyknúť, keďže ma väčšinou neuveriteľne odpudzoval! Ak by sa namiesto toho skoršie zameral predovšetkým iba na niektorú z nich, čiže priam najideálnejšie na postavu s určitým potenciálom, povedzme trebárs na tú zrovna stvárnenú Fernandelom, a k tomu by sa celkom upravil i scenár, tak výsledok by bol podľa mňa oveľa lepším, lebo takto sa na mňa vyrútilo veľa postáv so skoro nulovým kreditom! • VONKONCOM ANI [NIKOMU] ZVLÁŠŤ EXTRA NEODPORÚČAM! Z MOJEJ STRANY SA TOTIŽTO JEDNALO O VEĽKÉ SKLAMANIE. ()
V grotesknej malosti sa obyvatelia Neapola zaoberajú malichernými spormi, riešia manželskú neveru, vyhodené paradajky z okna, predaj detí do Ameriky či lásku dvoch mladých ľudí a to všetko v neodolatelnom talianskom temperamente. Ich pokánie naštartuje hlas z neba, ktorý oznamuje, že o šiestej hodine večer príde posledný súd. Tvorcovia sa pochopiteľne vysmievajú absúrdnym situáciam a dokázali plasticky popísať celý kaleidoskop ľudských vlastností. Záverečná plesová scéna po poslednom súde je natočená farebne a je v tom kus symboliky. ()
CITÁT - V šest hodin začne poslední soud.......... Ve filmu mi vadila ta všudypřítomná hudba. Nebo ne všudypřítomná, jako spíš hudba. Vím, že tenkrát to bylo prostě součástí skoro všech filmů, ale tady ta hudba byla obzvlášť nepříjemná a rvala uši. Příběh má však velice zajímavé téma a tak jsem dal volume doleva. CITÁT - Pokud je opravdu poslední soud, tak se můžeme považovat za mrtvé........... Italové to vyřeší po svém - DIALOG - Co budeme dělat?? Pojďme na pizzu............ A o co, že jde? Hlas z nebes oznamuje celému světu, že v šest hodin začne poslední soud. Kdo porušil jedno z deseti přikázání, bude souzen a potrestán. A ať hodí kamenem, ten kdo je bez vinny. Ikdyž má film komediální nádech, tak typický pro Itali je celkem slušně psychologický. Čím víc se blíží šestá hodina, tím víc se hysterie stupňuje. Kdo bude ušetřen? CITÁT - Všechny schůzky se odkládají po posledním soudu........... No, ale to je tak vše. Závěr filmu je strašně nedodělaný, nudný a vlastně hrozný (tím nemyslím nějaký masakr, nebo něco) Prostě se tu tvůrci báli něco dál rozvíjet a tak krásně rozjetý příběh prostě nezvládli dodělat. CITÁT - Slibuji, že už to nikdy neudělám......... Musím však napsat, že by lidstvu sem tam nějakej ten poslední soud velice prospěl, ale to je jiný příběh. ()
Zbytočne je tu rozohraných príliš veľa príbehov a postáv v nich, niektoré úplne zbytočné - veľvyslanec, súd s De Sicom, mladá láska s Venturom, šéf cirkusu Tamiroff, paradajky... Nechal by som tieto - skorumpovaný boháč Palance, dvojica Fernandel a Borgnine, nevera Anouk Aimee, predaj detí do Ameriky so Sordim a ešte viac ich rozvinul na úkor tých, podľa mňa, menej vydarených. ()
Pokud bych mluvil o Posledním soudu, italského neorealistického režiséra Vittoria De Sicy, rozhodně bych v projevu nepoužil slovo komedie. Přece jenom výraz komedie může být zavádějící a potencionálního diváka dovést k očekávání, které nemusí být naplněno. Zvlášť, když se zmíním, že film vznikl ve italsko-francouzské koprodukci. Tak jak bych začal? Jednoduše, zhola bych se vykašlal na zaškatulkování do určitého žánru, o tom jaké emoce a jaký prožitek má snímek v diváku vyvolat. Tady je důležitá fabule, konkrétně společnost, člověk a jeho chování v před očekávaným posledním soudem. A to chování je přitroublé. Možná, proto je tento film nazýván komedii. Při sledování mě napadaly myšlenky typu: Chovali bychom se stejně, kdyby jsme byli ve stejné situací v které jsou Sicový postavy? Stáli by jsme vlastními karikaturami sebe sama ve snáze zachránit svou kůži před peklem? Třeba se nám dostane odpovědí, existuje přece možnost, že nějakého recesistu napadne 21.12.2012 vtípek ve kterém bude téma vykoupení figurovat (vzpomeňme na Válku světů O. Wellese). O tom přece realismus potažmo neorealismus je. O zachycení podstaty světa či společnosti bez příkras. ___ K mému ohodnocení chci říct toto: Rozhodoval jsem se mezi 3* a 4* (zklamala mě idealizace lásky, SPOILER možná jsem cynik, ale nemyslím, že láska dvou lidí může spasit svět, tady tomu tak bylo, ne? SPOILER), nakonec jsem si ale řekl, že když má film pouze modrý čtvereček, dám lepší hodnocení. 70% ()
Každý si potřebuje občas trochu oddechnout, ani Vittorio de Sica a Cesare Zavattini nemohou točit (tvořit) jen Zloděje kol, Umberta D. nebo Zahradu Finzi-Continiů. Poslední soud je vtipný, má spád, italští herci se motají, tancují a gestikulují jako v řádné grotesce, a ani Lino Ventura si v tom s nimi nezadá. Samá pozitiva, ovšem, ale jen komedie o tom, co všichni víme a známe, a děláme, dnes a denně - neumíme to ale, bohužel, tak zábavně podat - navíc si svoje chyby či přestupky ani (příliš, plně) neuvědomuje, nebo je (dokonce) pokládáme za přednosti: vždyť kodex konzumní společnosti má zcela jiná pravidla a jiné modely chování... Nicméně hlas z hůry zní stále: "V šest hodin začne poslední soud!" ()
Nejlepší částí filmu bylo, když nastal onen "čas", ovšem zbytek pokulhává, první hodinu se neděje téměř nic, akorát film přeskakuje z postavy na postavu, které spolu řeší naprosté hovadiny a navíc hrozně uřvaně, vtip nikde, celkově za 40%. ()
Komentář uživatele LyVentura je vskutku úsměvný: "Skvělé úsměvné situace na nádraží, v ulicích, ap.. Hezká francouzská komedie s klasiky svého milého řemesla." Takže za A) Film je vtipní asi jako současný extrémně populární počin docenta Trošky! B) Je to italská komedie ty experte ze cinema.cz! C) Fráze "s klasiky svého řemesla" je tak tupá a infantilní, že i Hodor ("Hodor!") by napsal něco smysluplnějšího. Ale teď k záplavě dojmů, jež vyvolává tento trhák! Taliáni jsou tak horkokrevní, že vaše bubínky dostanou z toho neustálého jekotu vážně zabrat! Motiv je na nic - člověk by čekal, že uvidí rabování, nahé děvy či veselice ve stylu Jaye Gatsbyho - místo toho posloucháte il dottore, kterak přemlouvá chlapečka, aby s ním jel do Německa (že prý tam jsou opičky, avšak o vybrakování jeho vetché tělesné skořápky není ani zmínka!). Babovřesky jsem dokoukal, tohle to parla italiano NO! CERTO! odpad! ()
Vtipné, neobvyklé, nadčasové a velmi aktuální (rok 2012). Prostě De Sica, jak má být! ()
Naprosto mě tenhle film nezaujal. ()
20. 09. 2012 (247.); někdy by poslední soud nezaškodil ()
DNES V ŠEST HODIN VEČER BUDE POSLEDNÍ SOUD! Burácející hlas z nebe. Reklama? Vtip? Až několikáté zaznění přiměje pitoreskně hemžící se Neapolany různých společenských vrstev k absurdním reakcím, úsměvu vyvolávajícím. Tu záchvat hysterický, tam soupis špatností… Zloděj vrací šrajtofli, podvodník bije se v prsa. Na radnici bezradnost s touto nehoráznou situací, soudce protestuje! A…letící rajče rozpleskne se na klobouk výstavní! Jen mladá láska sní si svůj taneční sen… *** Rozhostí se ticho. Cože? Konec soudu?! V odpověď zaburácení a proudy vod zaplavující zemi. Potopa? Potopa! POTOPÁÁÁÁ!!! Zmateně pobíhající postavičky. Záhy pozvolné ustávání deště a povolující napětí. Peněženka hupky zpět do kapsy kapsáře. Hysterie spláchnuta pohárem vína, nevraživost vzkříšena, úlevné vydechnutí páně radních… Lidičky protřepavše fraky divadelní tančí svůj tanec v kolejích zajetých na prknech divadla SVĚT. *** A já už vím, že ZA VŠECHNO MŮŽE MŮJ VELKÝ NOS! ()
Nepříliš konzistentní sled karikatur, po většinu času spíš nudných. Film nakonec zachraňuje Bůh se svými vtipnými postřehy. ()
Tak tento film jsem sledoval s otevřenou pusou jako u vytržení. Je to naprosto skvěle zrežírované, živé, italské, výborně doplněné hudbou. Tento film ovšem musí člověku sednout, což se mi poštěstilo 16.9.12 a dávám 85%. Váhal jsem, zda se podívat na film znovu, abych nebyl zklamán. A vidím to 9.5.14 úplně stejně jako poprvé. ()
Mě to přišlo mile vtipné. Zajímavý nápad, který dokáže krásně rozehrát sociální satiru. Nejlepší byla komunikace "Boha" s muslimem a Angličanem. ()
Reklama