Režie:
Petr NikolaevScénář:
Jiří StránskýKamera:
Martin DubaHudba:
Martin SmolkaHrají:
Jakub Doubrava, Táňa Pauhofová, Petr Forman, Zuzana Stivínová, Karel Zima, Ondřej Vetchý, Pavel Zedníček, Vladimír Javorský, Pavel Landovský, Rudolf Pellar (více)Obsahy(1)
V roce 2005 natočil režisér Petr Nikolaev film o lásce, přátelství, smrti a naději. Vznikl podle námětu povídky "Štěstí" a následného scénáře spisovatele, scenáristy, dramatika a básníka Jiřího Stránského. Jádrem je milostný příběh letmého setkání dvou mladých lidí zavřených v padesátých letech v komunistické věznici. Hlavní hrdina Luboš (J. Doubrava) náhodně zahlédne dívku Danu (T. Pauhofová), do které se zamiluje. Dana jeho cit opětuje a jejich láska je o to závratnější, oč nemožnější je ji v tomto prostředí naplnit. Pomáhá jim v tom i soudržnost vězňů, která mnoha lidem umožnila tuto smutnou dobu důstojně přežít. Příběh na pozadí perzekuce a neustálé přítomnosti smrti podává důkaz o odvěké vlastnosti mládí, které se vzpírá každé zrůdné teorii a stále znovu se vztahuje k ideálu života bez kompromisů, otupělosti a bezpráví... Padesátá léta minulého století jsou pro řadu z nás již jen pouhou historií, paměť o jejich podobě by však neměla nikdy z naší mysli vymizet. (Česká televize)
(více)Recenze (169)
Malý, televizní dojem budící český film, obsazený pestrou paletou více či méně známých herců, mě krom pěkné kamery a pěkné Táni ničím příliš neoslnil. 70% Zajímavé komentáře: Lhurgoyf, Davson ()
Český Lev 5 nominací: Herec VR - Petr Forman, Scénář, Kamera, Zvuk, Hudba ()
Tenhle malý film je opravdu velké překvapení... Nenápadný, ale povedený, s velmi skutečným příběhem a skvělými herci. Jedinou výtku mám k hudbě (naprosto nechápu nominaci na Českého Lva), která mi místy zněla podobně, jako když jsem v pěti letech dostala k narozeninám xylofon a začla si na něm vylívat vztek :-). ()
Krásný, citlivý a přesto až krutě skutečný film. Nemám co bych dodal...snad jen: Život je jen náhoda, tada tadata data dadada... ()
Malý, nenápadný film, který se vyloupne ze skořápky jako Popelčiny střevíčky. Takové mám rád. Jiří Stránský dělá svoji práci pořád stejně a vlastně pořád jinak. Skvělé oživení starého tématu a velice příjemný Pavel Zdeníček. Neokoukaná a netradiční romance. Stačí jedna věta na pozadí a divák ví, co chce autor sdělit. 90%. ()
Nevím jak začít. Tento český snímek byl pro mě černým koněm a doufal jsem, že mě třeba přesvědčí o schopnosti naších tvůrců natočit opravdu dobrý a neobvyklí film. Hodně lidí mi hnedka bude chtít nadávat, jak skvělé v naší zemi máme filmaře, ale pro mě krom Samotářů nebylza poslední roky žádný extrémně zajímavý počin. Ať už Pelíšky, Pupendo nebo Jedna ruka netleská(ta se snažila, ale Samotáři jsou nepřekonatelní) zůstanou pouze slušnými filmy, na které, jak je zvykem u českých filmů, se dá dívat ještě mockrát. Nevím jestli je to barvou očí hlavního hrdiny(tímto mu vzkazuji, že mu je závidím...) nebo snad andělskou křehkostí, která vyzařuje z hlavní hrdinky. Oba tito hlavní hrdinové, jejichž láska je hlavním tématem filmu, jsou perfektní. Není ani jedna chybička v jejich výkonech a já musím smeknout. On je perfektně stělesnením praštěnosti a mládí, ale hlavně pozuby zamilovaný do své zrzavé spoluvězenkyně. Ta je zase takový anděl mezi zdmi Pankrácké věznice a musí každého svou křehkostí očarovat. Jejich láska je předvídatelná, ale natolik roztomilá a dětská, že jim jí nikdo nedokáže odepřít. Ani vteřinu jsem nepomyslel, že tihle dva k sobě nepatří. Romatická část filmu do sebe opravdu zapadá nádherně. Pozadí jejich lásky, 50.léta což je období soudruhů a soudružek, je vykresleno s maximálními detaily, kdy je nám předváděno co jen lze ukázat za zdmi věznice. Ani výkřik hlavního hrdiny stojícího vedle rudé hvězdy nezmění nic na jejich osudech. Strašně se mi líbí název filmu, který mi nejdříve nic moc neříkal, ale název film perfektně vystihuje. Ve filmu je mnoho krátkých, ale krásných scén na kousek nebe viditelné jen z vězení(první symbolika). Nebo snad je kouskem nebe pro hrdiny jejich láska, která i v pekle věznice dokáže vytvořit kousek toho po čem oba touží.Pokud někdo chce vidět krásný film určitě by se na Kosuek nebe měl podívat. Jediné co mi lehce nelahodilo byla hudba nebo spíše některé zvuky, které byli nevkusné a dalo by se s nimi naložit lépe. Na 100% to není, ale chybí opravdu jen kousek... ()
Nádherný komorní (téměř televizní) snímek z období vězeňského pekla 50. let, svou atmosférou velmi připomínající seriál Přítelkyně z domu smutku (za předlohou stojí význačný představitel spisovatelů - bývalých politických vězňů Jiří Stránský). To, že je především snímkem místy až lyricky milostným, je v tomhle případě ku prospěchu věci - zrůdnost komunistické zlovůle a mezní ukotvení doby vystoupí až jakoby z druhého plánu filmu, leč s o to větší silou... Prvé záběry sice exponují lokaci Pankrácké věznice a opakované vertikální švenky končící záběrem na pěticípou hvězdu sice asociují spíše silné dobové drama, ale jak se později ukáže, jsou spíše připomenutím dominující politické situace a expozicí samou o sobě. Brutalita a naturalistické scény se nekonají, vyprávění režiséra Petra Nikolaeva vévodí spíše zaostření na jednotlivé detaily a figurky muklovského světa, velmi osobitá drobnokresba prostředí a charakterů (zmiňovaná právě v seriálu Hynka Bočana), často i rozměr humorných stránek zobrazované dobové absurdity a především rozměr romantický. Celý film je postaven vlastně jen na těch několika okamžicích letmého setkání, několika pohledů, slov, motáků ústřední milenecké dvojice. Analogičtí Romeo, Julie a tma, milenci v tak mezní situaci a prostředí, že láska vlastně ani není možná... Je tu však onen symbolický kousek nebe (vertikální směr režisér Nikolaev cituje často - práce na střeše, ženy sídlí v horních patrech věznice, čím má Luboš lepší postavení, tím stoupá věznicí vzhůru...), nejenom symbol posmrtné naděje, ale i kousek otevřeného prostoru nad věznicí a v muklovské hlavě... Velmi silně pak působí a ve svém vyznění vystupuje z pozadí příběhu těch pár scén zobrazující skutečný stav věcí - scéna pozorování tajné popravy, scéna se psem... Milostná romance z padesátých let, je to až jakýsi oxymorón, ale ukazuje dobu z pohledu normálních lidí. Ta stylizovaná všednost a výrazová skromnost (pro Petra Nikolaeva v jeho režisérské práci zcela typická - vyjma Báječných let...) je možná stěžejní. Až překvapivě civilní herecké projevy, i okoukané herecké tváře zapadají do výrazu filmové řeči (narozdíl třeba od Bumerangu), nutno pochválit kameru a hudební složku. Filmy jako je Kousek nebe je zkrátka potřeba točit, slouží nám k národnímu sebeuvědomění a očištění od temných stránek minulosti. Ty stíny nevyženeme z kolektivní paměti jen tak, bude potřeba ještě mnoho podobných filmových a obecně uměleckých reflexí... ()
Kousek nebe je příjemný snímek, který je do televize jako dělaný. Mám s ním však dva problémy. Jednak hudbu v "akčnějších" pasážích a pak to, že mě absolutně vůbec nezaujalo soužení ústřední milenecké dvojice. V mých očích tato linka akorát odtrhávala pozornost od mnohem zajímavějších postav jak z řad bachařů, tak především muklů. Dlouho jsem neviděl tuzemský film, který by měl takové množství potencionálně výborných vedlejších charakterů a přitom je naprosto ignoroval. ()
Bohužel mě snímek vůbec neoslovil tak, jak by měl - přišlo mi, že vidím jedno klišé za druhým a onen romantický vztah hlavních postav mi byl srdečně lhostejný. Možná to byla jen má vlastní chyba (třeba jsem neměla "tu správnou" náladu), ovšem nemohla jsem si pomoct - klišé, klišé, klišé. Co mě však mile překvapilo, byla ona schizofrenní "industriální" hudba - pro mě rozhodně nejlepší složka filmu. ()
Do kina bych kvůli tomu nešel, ale v telce mi bylo s Kouskem nebe fajn. Nic nového a originálního nebo silně působivého, ale i den po zhlédnutí mám z filmu příjemný pocit. To není málo. *** 1/2 ()
Nevim, jestli jsem sledoval vězeňský drama, komedii, nebo nějakou romantickou blbinu. V tomto filmu je ode všeho trochu a dohromady to moc nefunguje. Dalšim kamenem úrazu je poněkud mimózní hlavní hrdina, kterej vypadá, že se mu v tom kriminále snad líbí. Navíc ten (ne)herec, co ho hraje, působí strašně nevěrohodně. Když jsem nahlídnul do jeho filmografie, ani mě moc nepřekvapilo, že skoro nic jinýho nenatočil. Táňa Pauhofová pro změnu skoro celej film jenom věší prádlo a čumí do (na) blba. Za zmínku stojej spíš herci ve vedlejších rolích. A nejvíc ze všech mě překvapil Pavel Zedníček, kterej tady nemá knír ani ten svůj typickej retro-účes. Skoro jsem ho nepoznal. ()
Petra Nikolaeva považuju za veskrze průměrného filmaře, u kterého můžu předem vyloučit, že by mě dostal do varu svým stylem a filmovými nápady. Přesto se mu povedlo jedinkrát zabodovat tak, že dostal čtyřhvězdičkovou nadílku. Pomáhá mu zasazení příběhu do nevlídných 50. let, námět politické perzekuce a romantický motiv lásky spoutané vězeňskými zdmi. I tady se ale nemůžu zbavit dojmu, že se z navozené situace a přítomnosti řady zajímavých vedlejších postav dalo vytěžit mnohem víc. Ale nešť - i tak Kousek nebe spolehlivě vyčnívá nad soudobou českou produkcí. Celkový dojem: 75 %. ()
Musím se přiznat, že jsem od tohoto filmu čekal méně, tudíž jsem byl mile překvapen. Film ukazuje, že láska, ikdyž jen na krátkou dobu, nás může zastihnout kdekoliv, kdykoliv za jakýchkoliv podmínek. Také ukazuje určitou lidskost, možná tam, kde by jsme ji nečekali. Krásná scéna s písní Život je jen náhoda...Hodnotím 4*, milé překvapení. ()
Na český film zajdu do kina málokdy, ne že bych jej neměla ráda, ale prostě mě nikdy jeho námět vyloženě nepřitáhne ke kasám, kde je nutno odevzdat 100 Kč. To ale neplatí pro Kousek nebe (i když svým časovým umístěním není výjimečný), protože tu konečně nemáme ódu na chudáky politické vězně komunistických lágrů padesátých let, ale prostý a dojemný příběh lásky za zdmi lidské krutosti, ale i solidarity. Scénář je skutečně vynikající, herecké výkony taktéž - všechny vedlejší role vězňů jsou nezapomenutelné. Prostě tomu nechybí nic, takže nezbývá než za plných pět... ()
Tosim to napsal moc dobře. Nádherně vyprávěný příběh o neskutečné síle, vášni a lidské důstojnosti. Zedníček a Javorský super... ()
Za tých pár minút veľmi trpkej romantiky si divák môže prísť na veľa alebo o veľa. Určite si príde na veľmi trúfalý počin, z ktorého nakúkala neskúsenosť a mladosť všetkých zainteresovaných, o to krajšie sa však na to v niektorých scénach pozeralo. Rovnako aj námet mal mnoho kladov, no mohol poskytnúť oveľa viac. Postavy boli dobre rozohrané, ale neboli úplne rozvinuté, čo je napríklad pri takom Formanovi, či Zedníčkovi škoda. Takže divák môže pri filme prísť tak maximálne o pár sĺz. Ja by som však volil konkrétnejší záver filmu. Posledných pár minút dostane priestor aj pár slovenských účinkujúcich, z ktorých najviac svojim niekoľko slovným prejavom vyčnieval Roman Pomajbo. 80%. ()
Také nijaké. Plytká romantika v boľševickom lágri. Milenci pôsobia, akoby si väzenský pobyt zamenili za nejakú dobrodružnú vzťahovú hru. Poznámka: Potešili zábery na Krajinský most v Piešťanoch (kultúrna pamiatka: unikátne skonštruovaný železobetónový most ponad rieku Váh z roku 1931) pri prevoze väzňov na Slovensko. ()
Nedomyslená väzenská romanca z prostredia komunistického kriminálu 50.-tych rokov. Režisér Petr Nikolajev by si mal asi viacej naštudovať historické fakty skôr ako sa pustí do podobného projektu. Silne pochybujem o logickej vierohodnosti scenára. Otrasné sú aj herecké výkony. Jakub Doubrava v hlavnej mužskej úlohe je nemožný. Úplné herecké drevo. Trapne prehrávajúca šereda Táňa Pauhofová v roli jeho partnerky aspoň ochotne ukázala tie svoje miniatúrne prsia. Nijak nevynikli ani treťoligoví českí herci vo vedľajších úlohách. Pavla Zedníčka, bez kartáča pod nosom, som skoro ani nespoznal. Staré fosílie Pavel Landovský a Josef Somr sú čím starší tým horší. No za snahu a euforické (ale herecky aj tak nepresvedčivé) zvolanie hlavného hrdinu: "Komunisti jsou zločineckí svině!", dávam dve hviezdičky. ** ()
Komorný , jemný príbeh o krehkej láske z väzenského prostredia komunistických lágrov rokov päťdesiatych . Dejová linka sleduje vzťah dvoch mladých ľudí , ktorým režim kladie prekážky. Dejovej stránke nemožno vytknúť nič. Trochu mi vadili poslabšie výkony hercov vo vedľajších úlohách - poväčšine bacharov. Tie boli odfláknuté , akoby hercami z dedinských ochotníckych divadiel ... ()
Poetický film z doby o ktorej tu ešte veľa kvalitných filmov nevzniklo. Tento sa tomu dosť priblížil , ale vo chvíli, keď ma pohltil a film by sa ešte len mohol rozbehnúť , sa bohužiaľ náhle končí. Nakoniec je málo romantický a málo dramatický.Tento film mal rozhodne naviac, veľká škoda premárnenej šance, ale stále stojí za pozretie.60%. ()
Reklama