Režie:
Susanne BierScénář:
Anders Thomas JensenKamera:
Morten SøborgHudba:
Johan SöderqvistHrají:
Connie Nielsen, Ulrich Thomsen, Nikolaj Lie Kaas, Sarah Juel Werner, Rebecca Løgstrup Soltau, Bent Mejding, Solbjørg Højfeldt, Niels Olsen, Paw Henriksen (více)Obsahy(1)
Michael a Jannik jsou bratři. Michael si vybudoval slušnou kariéru v armádě, má hezkou ženu, dvě roztomilé dcerky. Jannik je černá ovce. Vrací se z vězení, právě když jeho bratr odjíždí do Afganistánu. Michael záhy padne do zajetí. Po čase je osvobozen a vrací se domů. Má však tajemství, se kterým se nedokáže vyrovnat a kvůli kterému se promění k nepoznání. (lenuse)
(více)Recenze (139)
Silný a seversky syrový emocionální zážitek. Jak je u Brier zvykem, mistrovsky odkrývá psychologii svých postav, opět řeší milostný trojůhelník a zahraniční cesty svých hrdinů. Jak je možné, že Jannik, který kdysi napadl ženu, má srdce čisté a Jannik, který spáchal vraždu nevyhnutelně, se z toho už nevzpamatuje? ()
Brothers mezi "životabudiče" rozhodně nepatří a když, tak jen máte-li pocit, že se vám děje něco špatného, protože tenhle film o domů přivezené válečné zkušenosti má schopnost z toho rychle vyléčit - třeba jednou z nejdrásavějších scén z válečného zajetí nebo otázkou: "Víš, co jsem musel udělat, abych se k tobě mohl vrátit?" ()
Hodně plytké, přehnaně sentimentální a místy nechtěně směšné... snímku, jenž se příliš okatě snaží o hlubší psychologii postav a zoufale se mu to nedaří, nepomohou ani dobří herci. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $389,220║Tržby Celosvetovo $489,706║ ()
Hybrid mezi "dogmatickým" naturalismem a klasickým melodramatem. Z toho prvního ruční kamera a snaha být pečlivým pozorovatelem dění, z toho druhého učesaný děj a působivá hudba. Někdy obě složky existují v utěšené symbióze, jindy jakoby jedna podkopávala druhou – Bratři pak nejsou ani dostatečně sžíraví, ani dostatečně dojemní. Přesto jim nelze upřít solidní hloubku a řemeslnou dotaženost. A závěr je velice inteligentní a působivý. ()
,,MICHAELI... CHCI VĚDĚT, CO SE STALO.“ … „NE, NECHCEŠ. TO SE NETÝKÁ NIKOHO JINÉHO. TO JE MŮJ PROBLÉM…“ /// Rodinný drama. Jako jedný celý rodiny. Táta, máma, děti, babi, děda, brácha… A taky vejlet mezi kozomrdy, kde shodou okolností uvízne ve svízelný situaci táta. Zatím co on má o zábavu postaráno, doma to trochu nudí. Ale asi zrovna tohle má bejt to správný drama. Naštěstí táta kozomrdy opustí, ale zážitek se ho drží víc, než by chtěl. Takže mu trochu hrabe a to už je taky zajímavý… Ono je to všechno dost pravděpodobný (teda když uvíznete tam co táta). Můžeme ho chápat, můžeme ho nenávidět… můžeme mu odpustit… vlastně můžeme si dělat co chceme. To prostě nechá Susanne Bier na nás. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Zjistím, kdy je lepší chcípnout než údajně chcípnout. 2.) Starej se mi vrátil z mise. 3.) Thx za titule „Milánůlíneček“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Zpočátku nenápadné a nevýrazné rodinné drama, ala ticho před bouří, se později pozvolna překlopí do ryze emocionální, ale stále velmi realistické roviny, ve které jen užasle a útrpně sledujeme dobře rozpracované charaktery, jak se vypořádávají s přetěžkou životní situací. Herci hrají velice přirozeně a dodávají svým postavám dosti reálné vyznění, avšak kamera, která svými rychlými pohyby a začerněnými okraji (!) měla nejspíš působit intenzivně, sugestivně a přiblížit divákovi pocit uvěřitelnosti, u mě dostahuje dokonce opačného efektu. Je naprosto neumělecká, místy až křečovitá, stahuje na sebe pozornost a já si občas připadal, jako kdybych se díval na amatérské domácí video. Velké mínus pro jinak skvělý, intenzivní snímek. 7/10 ()
Stejně dobrý jako americkej remake. ()
Zdaleka nesdílím obecné nadšení z tohoto psychologického dramatu o bolestném vyrovnávání se s válečnou zkušeností a rozpadem manželství. Jednak mi nesedí zřetelný vliv Dogmatu 95, které jako každé dogma zplošťuje možnosti a zatěžuje schopnost výpovědi. Bez těchto omezení by snímek byl ne povrchnější nebo líbivější, byl by jednoduše zajímavější, diváčtější a výpravnější. Především mi ale vadí, že film selhává v tom nejdůležitějším. Je to nepřesvědčivá psychologie, protože aby se postavy chovaly tak, jak příběh předkládá, muselo se tam odehrát v zákulisí mnohem víc. Otevřeně řečeno, aby se rozpadl vztah mezi mužem a ženou, není potřeba, aby byl dotyčný prohlášený za mrtvého. K odcizení stačí dlouhodobé odloučení, např. během vojenských misí. Ale aby děti tak spontánně odmítly po návratu svého otce a daly přednost náhradnímu partnerovi, tak to je krajně nereálné. Podobný příběh by byl asi hodně ovlivněný ostatními členy rodiny, především rodiči, kteří by snaše i druhému synovi udělali ze života peklo. Zajímavý je pochopitelně námět a osobně bych upřednostnil tu válečnou část odehrávající se v zajetí v daleké zemi, cizí kultuře a nepřátelském prostředí. Dost velkou zkušenost s tím měli sovětští vojáci dlouhá léta věznění v 80. letech v Afgánistánu. Celkový dojem: 50 %. ()
„Nepřestanu tě milovat. A ta jediná pravda platí navěky. Život není černý a bílý, dobrý nebo špatný. Ale tebe miluju. A to jediné vím s jistotou.“ Zdrcující zpráva o Michaelově domnělé smrti semele všechny jeho blízké. A myslím, že ty emoce odrážející nejdříve odmítání kruté pravdy, posléze truchlení, postupné přijímání až vyrovnávání se s realitou (život musí jít dál), se podařilo do filmu dostat a ztvárnit je velmi autenticky. Nejen u hlavních postav, ale i těch vedlejších (velmi dobře např. u dědečka či té vzdorovitější z dcer). A radost z dobré zprávy se začne velmi rychle kalit, stačí, když se objeví zjevná nedůvěra a podezření. Jako spouštěč výbuchu pak stačí i jedno hloupé prohlášení naštvaného dítěte a reakce může být velmi třaskavá…Jako první jsem viděl americký remake, přesto v tomhle případě nedokážu a vlastně ani nechci filmy porovnávat. Roli v tom může hrát i fakt, že jsem měl mezi zhlédnutím obou snímků odstup 12 let, ale vidím je shodně na silné 4*, protože za téma, emoce, herectví si je zaslouží evropská i hollywoodská verze. ()
Prvně jsem zhlédla americkou verzi a ta, ač je nebývale kvalitně zpracována, hodně mi v ní vadila americká strojenost, upjatost a vyumělkovanost. Originální dánští Bratři mají vše, co mi v americkém remaku chybělo. Zcela přirozené, civilní, bez přehnaného sentimentu. A zároveň velmi silné. Plytké? Proč? Protože spolu nehupsli do postele?:) Myslím právě, že vztah mezi Sarah a Jannikem je vykreslen bravurně, kde je mezi nimi cítit napětí po celou dobu, aniž by došlo na to hlavní. Ač jsem si to velmi přála, protože chemie mezi nimi fungovala znatelně:) Scéna, v níž se Sarah sprchuje a Jannik přijde ke dveřím, aniž by se odhodlal vejít a poté odchází, ukazuje, jak se pere se svými city a svědomím. Nikolaj Lie Kass je borec a hrozně mi připomíná Davida Švehlíka:) Connie Nielsen je sympatická a i když mě herecky nijak neodrovnala, je radost se na ni dívat. ()
Nejemocionálnější film, co jsem ve Varech letos viděl. V žádném případě to není plytké a ani chvíli ne směšné. ()
Vplyv psychicky ťažko zvládnuteľného zážitku v zajatí na osobnosť jednotlivca tématizoval už slávny Ciminov Lovec jeleňov. Dánsku aktualizovanú odpoveď (už nejde o traumu z Vietnamu, lež z Afganistanu) prináša režisérka Suzanne Bierová, sústrediaca sa na úzky okruh jednej rodiny (čím sa tiež líši od Ciminovho prístupu sústradiaceho sa na celú komunitu). Nevypovedané a nevyslovené posolstvo filmu vidím v skutočnosti, že o traumatizujúcich zážitkoch treba rozprávať hneď a otvorene a nie dusiť ich v sebe a rozpovedať ich až vtedy, keď taviaci kotol náhle vybuchol. Pozícia človeka v tenzii, ktorý chce, ale nemôže sa zveriť, hoci nábeh na to má (nemocnica, nadradený vojak, manželka, manželka mŕtveho, brat, rodičia) je zhoršená jeho rodinou udržiavaného postavenia toho vždy úspešnejšieho a vzorového, ktorému rozprávanie o jeho vlastnom zlyhaní blokuje paradoxne táto jeho vlastná, lepšia súrodenecká východisková pozícia. Silné šytri hviezdy. 85%. ()
Herecký koncert ústředního tria. Connie Nielsen jako "dokonalá" manželka. Krásná, empatická, klidná. Její laskavost a chápavost, když čelí hysterickému manželovi, nebo když uklidňuje děti, aby se ho nebály. Nikolaj Lie Kaas, který mi skutečně poprvé přirostl k srdci až zde, jako ten špatný bratr, který díky bratrově smrti nalézá smysl pro odpovědnost. Ulrich Thomsen a jeho pozvolný propad do temného zoufalství a viny. Velmi se mi líbilo otočení karet co se týče obou bratrů. Mučení v Afghánistánu silné, stejně jako samotný konec. ()
Místy hodně nepříjemná lekce přirozenosti.. Pokud jsem americké verzi (2009) vyčítal uhlazenost a absenci odvahy, tak tady je vše dávkované poměrně s rozvahou a hlavně pořádným realismem. Postdogmatický dánský zástupce představuje dva bratry, Michaela a Jannika. Ten poté, co je jeho milovaný bratr prohlášen během blízkovýchodní mise za mrtvého, dostává příležitost dokázat, že je schopen změnit se k lepšímu, a nebýt brán jen jako nezodpovědný rváč a vymetač barů. Chopí se role toho, jenž se musí o Michaelovu rodinu (sympatická manželka a dvě rozkošné dcerky) postarat. Takže občas něco přitluče.. anebo někoho políbí.. jenže válka si bere jen některé oběti. Ruční kamera je v permanentním pohybu, příznačné je i začernání okrajů, což diváka nutí soustředit se na to podstatné, co se děje ve středu plátna. Susanne Bier pumpuje do každé druhé scény výtečné nápady a od prvních záběrů skvostně buduje atmosféru. Divákovi nedává vydechnout ani herecká práce. Trojice hlavních představitelů naplno využívá výborný scénář, který jejich postavám vtisknul neuvěřitelný ranec přirozenosti. Asi každý bude znát hlavně dánskou krásku Connie Nielsen (Gladiátor), jejíž vnitřní síla je z plátna cítit. Pár chyb jsem přesto našel, hlavní byla ale v tom, že jsem remake viděl dřív, než originál a byl jsem do jisté míry ovlivněn tím, že mě máloco překvapilo!! Moje chyba.. ()
Dánsky film Bratia, na základe ktorého vznikol remake v réžii J. Sheridana, je u nás zatiaľ nedostupný a neprávom leží v tieni novšej hollywoodskej verzie. Nechcem Sheridanovu verziu zhadzovať, pretože jeho remake je vydarený a takmer do bodky totožný s originálom. Každá z týchto verzií má niečo do seba. Americká má hviezdne obsadenie a pokojnú kameru, no naštvať môže trochu ten ich neodmysliteľný patriotcizmus, ktorým to tu trošku smrdí. Dáni dokázali z látky vyťažiť maximum. Je vidieť, že na triky peniaze neboli, zostrelený vrtuľník je vybavený za 5 sekúnd a roztrasená kamera mi tiež trochu vadila.To sú dôvody pre ktoré dánska verzia nedostala plný počet. Inak sa ale opreli do vzťahov a hlavne aj u nás známa Connie Nielsen podáva skvelý výkon, rovnako ako obidvaja bratia. Veľmi dobre pôsobí hudba, ktorá dokonale vtiahne do deja a celkovo film pôsobí podstatne civilnejšie, reálnejšie i smutnejšie ako americký remake. Kto bude mať možnosť, nech dá dánskemu originálu šancu aj napriek tomu, že americkú verziu videl, tak ako ja, pretože vás napriek tomu dostane a potvrdí starú známu pravdu, že ak dvaja robia to isté, nie je to to isté. Veľmi silné štyri hviezdy.80%. ()
Susanne Bier patří minimálně mezi 3 nejlepší režisérky filmové historie. Pokud tedy nestojí na samotném vrcholu. Velmi hutné drama z Dánska, tak jak jej máme rádi. Kdysi jsem koukal na americký remake, který byl určitě slušný a neměl jsem potřebu koukat na originál. Dneska jsem prakticky přesvědčen, že by původní verze nakopala té americké zadek. Tam kde Hollywood narazí na své limity, tam Dánové teprve začínají. 80% ()
Nenápadný, ale velmi kvalitní film, který vás přinutí přemyšlet o hodnotě lásky, cti, života svého i jiných. Možná je to povoláním, které mám a měl jsem v době zhlednutí tohoto film, jsem se pokusil zamyslet, co bych dělal já? Dále herecké výkony dobré. Ani nejsem moc zvědavý na americký remake. Film jsem viděl Cinestaru Pardubice v rámci filmových láhůdek. ()
Dánská filmová scéna již několik let rozhodně patří mezi nejzajímavější filmové trhy v Evropě. Člověk si poté snadno vzpomene na známého provokatéra Larse von Triera, tvůrce Honu či Chlastu Thomase Vinterberga či tvůrce nedávných povedených Rytířů spravedlnosti Anderse Thomase Jensene. Šikovných tvůrců z Dánska se najde opravdu hodně, člověk si přitom snadno vzpomene i na režisérku Susanne Bier. I když tomu její poslední filmy jako Serena či Bird Box nenapovídají, Bier nemá pověst jedné z nejzajímavějších ženských režisérek současnosti náhodou. Právě i díky snímku Bratři, který jí v roce 2004 dveře do Hollywoodu prakticky otevřel. Ani Bratři se později nestali výjimkou a po vzoru několika evropských hitů se v roce 2009 dočkali americké předělávky od Jima Sheridan s Jakem Gyllenhaalem, Tobey Maguirem a Natalie Portman v hlavních rolích. A po vzoru mnoha předělávek evropských hitů se americká verze snadno nabízí jako ta vděčnější, byla by ovšem jednoduše ohromná škoda původní Bratry ignorovat. A to nejen kvůli tomu, že byli zdrojovým materiálem právě k americké předělávce, ale i kvůli tomu, že jde jednoduše o skvělý film, který se u nás bohužel klasické distribuce nedočkal a musel se spokojit s nadšenými ohlasy na festivalech. Právě Bratři v roce 2004 předvedli, že někdy se naším kinům skutečně vyhnou fenomenální záležitosti. Komorní drama ke kterému napsal scénář zmíněný Anders Thomas Jensen tehdy zpracovalo návrat z Afghánského pekla aktuální záležitost a z příběhů dvou bratrů vytěžilo opravdu moc. Bratři jsou emocionálně neskutečně silnou záležitostí, která snadno zboří mýty o tom, že chlapi nepláčou. Bratři se nedrží zkrátka. Jde o drsný film, který se nedrží zkrátka a spouští skutečně silný emocionální masakr, který v divákovi něco zanechá. Něco, co se mu v hlavě bude sumírovat ještě dlouho poté a dost možná se zamyslí nad stavem svého světa, aby si uvědomil, že ten jeho svět v porovnání s jinejma zase tak zkurvenej není. Bratři nemají černobílé postavy. Ulrich Thomsen, Nikolaj Lie Kaas i Connie Nielsen dávají do svých výkonů všechno, zároveň se jejich postavy nedají popsat tak snadno. V sledu událostí se černá ovce rodiny začíná zbavovat svého statusu, nečekaný navrátilec se naopak začíná vybarvovat v nových barvách. Ruční (téměř až dokumentární) kamera Mortena Söberga ve velkém funguje v tom ohledu, že zcela prodává bezvýchodnost aktuálního stavu postav, jejich svět se jim rozpadá pod rukami a vše jednoduše spěje k nešťastnému bezvýchodnému konci, kdy rozhodně nehrozí pohádkový happy end. Přitom všem se dá snadno argumentovat, že by Bratrům prospěli lepší production values a s tím spojený vyšší rozpočet, o ten se ostatně o 5 let později mohla opřít americká předělávka. právě ona nevyloženě krásná a spíše špinavá vizuální stránka ovšem také dělá svoje. Celé to navíc má skutečně daleko k povrchnosti, kýčovitosti a směšnosti. Bratři diváka k něčemu skutečně donutí. Zamyslet se nad láskou, radostmi ze života i vlastními lidskými faktory. Bez kdovíjak komplikované počáteční expozice zvládne Bier filmovou řečí říct naprosto všechno a ještě víc. Bratři jsou naprosto úžasnou záležitostí, která naprostým právem v roce 2005 vyhrála Cenu diváků na festivalu v Sundance. Naprostým právem otevřela Bier dveře do Hollywoodu (i když těžko říct, zda zrovna tohle Bier využila tím nejlepším způsobem, protože její lepší věci nadále vznikají v rodném Dánsku) a především dokázala, že i přehlížená festivalová záležitost se u nás může rychle ujmout díky síle šeptandy. Bratři možná nejsou po psychické stránce ideálním filmem ro každého, jde ovšem rozhodně o jeden z nejlepších dánských filmů všech dob..... () (méně) (více)
Silné a opravdu skvělé, syrové a pravdivě působící drama, zdá se mi ještě opravdovější než americký remake z roku 2009. Jednoduše vyprávěný příběh bez komplikací lineárně sděluje všechno, co má být sděleno, aniž je třeba vysvětlovat něco navíc. Hlavní protagonisté jsou výteční a všechno je posíleno tím, že i dětské role jsou dobře zvládnuté. ()
Reklama