Režie:
Claude PinoteauKamera:
Jean CollombHudba:
Georges DelerueHrají:
Lino Ventura, Annie Girardot, Isabelle Adjani, Nicole Courcel, Francis Perrin, Jacques Spiesser, Michel Aumont, Robert Hardy, Nathalie Baye, Georges Wilson (více)Obsahy(1)
Trable s láskou jedné nepříliš harmonické rodiny.
Jean je profesorem geografie v Paříži, jeho žena Helen, se kterou se rozešli před deseti lety, žije v Austrálii. Mají spolu osmnáctiletou dceru Isabelle, která by chtěla být milována a je ochotna tomu obětovat třeba i studia na lékařské fakultě. Chce, aby otec přijal její nezávislost a nechal ji žít s přítelem Marcem. To se však Jeanovi vůbec nelíbí a Isabelle po hádce uteče k matce, která je právě v Londýně. Musí se rozhodnout. Vrátí se k otci? Odletí do Austrálie s matkou? Nebo se rozhodne pro život po boku milovaného muže?
Francouzská komedie s prvky dramatu vznikla v roce 1974, kdy ji natočil režisér Claude Pinoteau (Studentka, Večírek). V hlavních rolích se objeví Lino Ventura (Rozhněvaný muž) jako Jean Doulean, Isabelle Adjani (Královna Margot) jako Isabelle a Annie Girardot (Něžné kuře) jako Helene. Dále hrají Nicole Courcel jako Madeleine, Francis Perrin (Stepující stonožka) jako Marc Morillon a další.
(oficiální text distributora)
Recenze (27)
Panečku ta sedla! Ale jinak v tomto filmu není žádný průkopnický materál. Ba naopak, jedná se o sotva průměrný scénář s ne moc zdařilou režii. Možná zajímavější je dobový hudební doprovod od Georgese Delerue. Netuším proč byl film ve své době dobře hodnocen domácími i zahraničními kritiky. A mladá Isabelle Adjani osvědčila svou hereckou extra třídu až v následujícím filmovém dramatu pod vedením Françoise Truffauta. 50%. Produkce: Gaumont ()
Nejkrásnější momenty filmu nastanou ve chvíli kdy jsou spolu Lino Ventura a Annie Girardot to je doslova prožitek je sledovat, zejména na konci, ty oči, ty oči. Miluju pohledy očí, které umí hrát a říci za pusu vše podstatné. Jinak ve filmu moc facek nepadalo, ale to beru, já v životě dostal překvapivě taky jen málo facek, přesněji řečeno dvě. Premiéru jsem si odbyl v šesté třídě na základce, když učitel vyvolal Haničku k tabuli a když procházela kolem mě plácnul jsem jí přes zadek, ona se otačila a mě přistála na tváři celkem jasná odpověď na můj čin. Druhou jsem dostal asi o tři roky později od ropuchy, holky která si kladla jako podmínku sexu mé zlepšení známek ve škole :)). Jednou jsem týhle ropuše v domění jak jsem vtipný, schoval dámské hygienické potřeby asi ne v příliš vhodnou dobu. Ropucha toitž můj vtip ocenila obrovskám potleskem na mou tvář . ()
Já se tady nechci opakovat, ale nedá se nic dělat, i já se přikláním k faktu, že film začal být nejzajímavější ve fázi, kdy se na plátně objevila Annie. Jinak je to velká škoda, protože mám ráda nejen Lina Venturu, ale i vztahové propletence, to tenhle film splňoval. Výborní herci, ale evidentně zpackaný scénář a nebo špatná herecká sestava, sama přesně nevím, kam tu "facku" nasměrovat. Když je někdy řeč o polozapomenutých filmech, které mám chuť nechat oprášit, tak tenhle mezi ně, žel, patřit nebude. ()
Milá komedie o vztazích v jedné nepříliš jednotné francouzské famílii s roztomilým Venturou a skvělou Girardotovou a Adjaniovou.. ()
Pro jistotu jsem se podívala na Facku znovu a skutečně se není čemu smát. Na psychologickou sondu do soužití otce s dospívající dcerou je film příliš plytký. A navíc Isabelle Adjani neskutečně přehrává a v roli pubescentky působí trapně. Annie Girardot dostala příliš malý prostor, hlavní ženskou roli kazí Adjani. Ještě že je tam Lino Ventura, jinak by to byl vážně brak. Nemůžu pochopit, jak se k něčemu takovému mohli Pinoteau s Venturou propůjčit, tenhle film byl jednoznačně pod jejich úroveň. ()
Lino Ventura byl úžasným hercem, zde dokázal svou přítomností a výkonem povytáhnout zcela průměrný (chvílemi až podprůměrný) snímek na sledovatelnou úroveň. Slibný námět filmu bohužel nenapltil svůj potenciál. Jako komedie Facka dle mého názoru příliš nefunguje, většina těch primitivních pokusů o humor (všechny ty gagy s postavou F. Perrina jako třeba pád z přivázaného kola) působí v kontextu spíše dramatického děje dost násilně, nejednou až trapně. O to víc, když se tento film ještě navíc snaží spočátku reflektovat vážnou politickou událost (studentské bouře v květnu '68 v Paříži). Jako drama Facka doplatila na nepříliš vyvedený scénář, který v problematickém vztahu mezi otcem a dcerou v disharmonické rodině nešel do patřičné hloubky, a bohužel i na nepříliš přesvědčivé výkony mladistvých herců. Skutečně kvalitní rodinná dramata bývají na filmovém poli poměrně vzácným jevem, ty o mezigeneračních vztazích dvojnásob, bohužel Ventura neměl v tomto případě mnoho štěstí na kvalitní tvůrčí zázemí a ojedinělá herecká příležitost se proměnila (ne jeho vlastní vinou) v jeden z nejméně povedených titulů Venturovy filmografie. Jediný herecký partner, tedy přesněji partnerka (Annie Girardot) stejných hereckých kvalit, přichází bohužel až v poslední třetině filmu. Právě společné scény mezi Linem a Annie pozvedávají jinak velmi kolísavou úroveň snímku a nebojím se říct, že jejich závěrečná výměna pohledu nakonec dokázala vytvořit v tomto hodně slabém filmu jednu opravdu nezapomenutelnou scénu. 55% ()
Isabelle Adjani mi hodně připomněla výkon Sophie Marceau ve Večírku. Trpělivě se dočkáte i menší erotiky. Tragikomedie mi ale moc neseděla, chvílemi to není ani ryba ani rak, motiv s fackou a problémy s ní spojenými jaksi vyprchává, ačkoliv v jistou chvíli tvoří možný hlavní směr příběhu, Annie je tu dost málo a na přestřelky s Venturou tak není čas. Jedinou opravdu vtipnou postavu tvoří Marc (Francis Perrin). ()
19. 1. 2010 - 50% ()
Komedie to opravdu není. Tomuto se těžko hledá nějaké označení. Drama? Snad, ale s mírně komediální nadsázkou. Těch facek mělo padnou více než jedna. Ta mladičká svobodomyslná nevyzrálá dceruška by si jich zasloužila jistě bezpočtu. V té povedené rodince snad nejvíce rozumu nabral otec. Souhra Ventura a Girardotová se nevidí tak často a o to více se dá vychutnat. Snímek Facka sice přitahuje účastí dvou velkých francouzských hereckých veličin, ale řekl bych, že nepatří mezi zlatý výběr francouzské kinematografie sedmdesátých let. ()
Dcera bez diskuze na facku, mám pocit, že by mohla sloužit jako odstrašující příklad plánovanému rodičovství. Neumím si představit, že bych ji měla doma, krajně otravné stvoření s myšlenkovými pochody mně zcela neznámými. Nicméně Lino Ventura v roli milujícího, chápajícího, odpouštějícího otce celou tuhle tragédii vytáhl z odpadu. Pravda, pomohla mu v té těžké práci Annie Girardot, která to svým šarmem a umem popotáhla. Hodnotí se mi dnes těžce, ale nemohu jinak, jen dvě, za ty dva, nebavilo mě to a nebýt Lina, ani Annie bych se nedočkala.. ()
Říkal jsem si, že ten film přece nemůže být tak blbý. Vždyť měl v době své premiéry takový úspěch. Tak jsem si ho sám bez sebemenších předsudků pustil a za sebe můžu říct, že se mi líbil a zdejší komentáře nechápu. Ale tak proti gustu žádný dišputát. Není dobré přistupovat k Facce jako k čistokrevné francouzské komedii se vším všudy. Humor zde sice je, ale v malé míře a ještě k tomu spíš nucený. Vlastně se ani nebojím říct trapný, protože Francis Perrin se mi nelíbil už v Ukradli torzo Jupitera a tady byl přímo otravný. Kdyby se všechny jeho rádoby vtipné scény vystřihly, udělalo se by se nejlíp.Facka je totiž rodinné drama a to hodně dobré. Možná s ne, příliš originální zápletkou ale velmi lidské a jako ze života. Střet dvou odlišných generací a povah (vzdělaného, přísného otce ze staré školy a mladé lehkomyslné romantické dcery) je zde vyobrazeno skoro až nadčasově a stále má co říct. Třešničkou na dortu je jako již tradičně geniální a přesný Lino Ventura, který zde hraje tak trochu sám sebe. Škoda jenom, že Anička Girardot má tak málo prostoru a filmu by možná prospělo nějakých těch 10 minut navíc. Ale to už jen tak hledám chyby, protože se mi Facka líbila jako žádný jiný film za poslední dobu. ()
Typický francouzský film s trochou komedie i dramatu. Musím však přiznat, že kdyby tam nehrál LINO VENTURA a ANNIE GIRARDOTOVÁ, tak bych film asi zařadila níže. Je to film o boji dospívající dívky (vlastně medičky), která přecenila své síly a není schopna udělat zkoušky. Z toho vyplyne i její vztah k otci, kterého viní za rozpad rodiny. A tak dále.... Konec dobrý, všechno dobré, ikdyž film má otevřený konec a divák si tam může dosadit co chce. Já si dosadila, že chyba se napravila. ()
Plytky film o tom, jak dcera chce vychadzat s otcom, ...... len lacny vyplach, moc sa zmykaju medziludske vztahy, Pinoteau ako reziser sa teda nijak nepredviedol : 5 % ()
Film Facka není o potížích s láskou. Je o hledání vlastního místa v životě dospívající dívkou. Nechce o samostatnosti a své zvolené cestě pouze snít, chce ji uskutečnit. I za cenu rozpadu všech dosavadních vazeb a svérázného rodinného soužití. Facka se částečně snaží pochopit tvrdohlavou revoltu proti rodičovské autoritě a odmítání všeho, co jejich svět představuje. Aneb vše je jen reflexe svému nejbližšímu okolí. Osobitá nálada se odráží od bizarnosti vztahů, nárokování i rezignování. S lehce jízlivým nadhledem si vychutnává každou neobvyklost a staví postavy před nejzávažnější rozhodnutí. Řekne mnoho i beze slov a nahlodává poslední zbytky zdání bezpečné opory. Hlavní postavou příběhu je Isabelle Douélan (velmi zajímavá Isabelle Adjani), dospívající dívka se vzrůstající touhou po osamostatnění, jež je pro ni synonymem svobody. Zprvu nesmělý hlásek se mění v uragán odbojné drzosti, až postupně a nezvratné osmělování dosahuje síly ničivé vichřice. Boří vše staré, na stavbu nových požadavků je ale zapotřebí osobní zkušenost. Rozhodnutí bolí, ale bez nich není žádný hluboký prožitek. Hvězdou filmu je Jean Douélan (dobrý Lino Ventura), Isabellin otec a profesor pařížského lycea. Dostává jednu facku osudu za druhou, jeho důvěrně známý svět se začíná bortit v základech. Ztrácí vše a vyrovnat se musí především sám se sebou. Druhou hvězdou je Hélène Douélan (dobrá Annie Girardot), Isabellina matka v odloučení a poklidu spořádané života bez vášní. Temperament emocí a nevybitých tužeb ji zneklidňuje. Minulost je jen sladkou vzpomínkou, na kterou již nechce navázat. Výraznou postavou je Marc Morillon (zajímavý Francis Perrin), Jeanův student s majetnickým nárokováním lásky. Neodbytnost je dotěrná, přesto se až do poslední chvilky nevzdává a snaží se strhnout výhru na vlastní stranu. Důležitou postavou je Rémy Abeillé (Jacques Spiesser), který se stává katalyzátorem narušených vztahů a poslední etapou prvního důležitého životního rozhodnutí dospívající dívky. Z dalších rolí: Jeanův kamarád a ředitel lycea s nevděčnou úlohou Pierre (příjemný Georges Wilson), ze vztahu s Jeanem unavená Madeleine (zajímavá Nicole Courcel), Isabellina nejlepší kamarádka a Rémyho bezstarostná sestra Christine Abeillé (Nathalie Baye), Hélènin poklidný a seriózní partner Robert Dickinson (zajímavý Robert Hardy), či důstojná instruktorka autoškoly (Janine Souchon). Vstup dospívající mládeže do dospělosti a nezávislosti není bezbolestný a spořádaný. Někdy se musí vše přetrhnout, aby se získal osobní pocit svobody. Svérázné, a přesto důrazné a neschází temperamentní šarm. ()
Děs,běs... 40 % ()
Tohle není jenom nuda, tohle je nuda od slavnýho umělce, važ si toho! ______ Postavy jsou hloupé až hysterické (italové) a jediné světlé místo ve filmu je postel v noci (francouzi). Komedie, hloupost, hysterie a sex jsou zábavné, ale ne v tomto filmu - ten umělec je slavný beztak proto, že dokázuje nemožné. ()
Kdyby mi před pár lety nebo i před pár dny někdo řekl, že mě film s Linem Venturou a Annie Girardot nebude bavit, zaťukala bych si na čelo a myslela na lesní dřeviny. Jenže to jsem ještě nedostala Facku. Na tu skutečnou je v první řadě zralý scénárista, který táhne zmatené postavy dějovým bludištěm, druhou (resp. třetí) by zasloužila postava Isabelle, která je nejen nesympatická, ale i zoufale pitomá. Co film drží nad vodou je krásná chemie mezi Linem a Annie, kteří si svých (bohužel jen) pár společných scén viditelně užívají. A k ději samotnému – Facka je příběh lidech, kteří buď nemluví, nebo neposlouchají. Zasmála jsem se jednou, když Francis Perrin sletěl z kola. Tomu neříkám komedie. ()
Lino Ventura v nezvyklé roli slabocha. Hlavně ale vynikající nešika Francis Perrin, zodpovědný za humor, světoví rekordman v soutěži, jak se dostat co nejrychleji z kola. Příjemný rodinný film, překvapivě ani ne o dvojici Ventura a Girardotová, ale výjimečně ani nevadí. Ona objeví se poprvé až kolem 75.minuty, na závěrečné minuty. 3,5/5 ()
Rodinné drama do kterého mi Ventura vůbec nesedí. Girardotová se objeví až v druhé polovině filmu a přišlo mi, že si s Venturou nijak zvlášť nepadli do oka. ()
Ano, chtělo by to tady trochu profackovat. První facka by mířila na scénáristy filmu, o nichž vím, že jsou schopni vyplodit něco lepšího než jen povrchní škvár, kde se všechny postavy chovají nelogicky, přičemž nejhůře si vedli v případě hlavní hrdinky, jejíž motivaci v milostných hrách a problémech v soužití s otcem by těžko dokázal rozklíčovat i takový Sigmund Freud. Druhá facka míří na herecky dosud nevyzrálou a zde naprosto nepřirozenou Isabellu Adjani, která do film dodává i jakýsi otravný element (herecky nezkušená Sophia Marceau byla ve Večírcích v podobné roli podstatně lepší), koneckonců, nemyslím si, že Adjani je vhodná herečka do komedií, ve vážných rolích je zkrátka mnohem věrohodnější. Třetí facka by na všechny ostatní, kteří jsou příliš dobří na to, aby si mohli dovolit na něčem takové podílet (Ventura, Girardot, Perrin). A profackovat by bylo záhodno i tvůrce českého dabingu, který poslal svým uměním snímek o třídu níž. 45% ()
Reklama