Režie:
Jiří MenzelScénář:
Jiří MenzelKamera:
Jaromír ŠofrHudba:
Aleš BřezinaHrají:
Ivan Barnev, Oldřich Kaiser, Julia Jentsch, Zuzana Fialová, Milan Lasica, Marián Labuda st., Martin Huba, Josef Abrhám, Jiří Lábus, Jaromír Dulava (více)VOD (5)
Obsahy(1)
Číšník Jan Dítě toho v životě prožil mnoho a ocitl se nahoře i úplně dole. Začínal jako prodavač párků na nádraží, ale od chvíle, kdy poznal magickou moc peněz, toužil stát se milionářem. V hotelu U Zlatého města Praha poznal Jan zkušeného cesťáka a velkého labužníka Waldena, který mu dal řadu dobrých rad. Díky němu také nakrátko získá místo v luxusním hotelu Tichota, odkud odejde do pražského hotelu Paříž, bravurně ovládaného vrchním Skřivánkem, vzdělaným mužem, mluvícím mnoha jazyky a hrdým na to, že měl tu čest obsluhovat anglického krále. Od něj se Jan mnohému přiučí. Když nenápadně podrazí nohu oblíbenému číšníkovi hoteliéra Brandejse, postoupí na jeho místo a začne obsluhovat v salónku, kde se scházejí milionáři k opulentním hostinám. Vrcholem jeho kariéry je hostina, kterou uspořádá habešský císař, a za niž Jan získá řád místo pana Skřivánka. Z hotelu Paříž je vyhozen poté, co se v napjaté politické situaci po zabrání Sudet začne scházet s fanatickou Němkou Lízou. Ta ho jako partnera odmítá, protože není Němec, když si však Jan vzpomene na německé předky, vezme ho na milost a v době, kdy jsou čeští vlastenci popravováni po atentátu na Heydricha, se za něj provdá. Jan se vrací jako číšník do hotelu Tichota. Zatímco fanatická Líza odjíždí na frontu, Jan sbírá známky, které budou mít po válce velkou cenu, jak mu poradil pan Walden, který skončil v plynové komoře. Zahyne také Líza a Jan si po válce koupí za známky hotel Tichota. Skutečně se stane milionářem, ovšem jen nakrátko. (TV Nova)
(více)Recenze (831)
Po celom tom"humbuku"okolo tohto diela-nič moc!Potešili má známe tváre"Československého šoubiznisu",pár okamžikov a to bolo asi tak všetko!Prevedenie ma neoslovilo,tak ako Jiří Menzel pôsobiaci za celou tou oponou!Obsluhoval jsem anglického krále radím medzi priemerné snímky,ktoré nijak zvlásť nevynikajú a častokrát nemáju čo ponúknuť... ()
No pane Menzele nic moc. OJAK je šíleně utahanej film. Po stránce filmařské není rozhodně špatnej. Na film se i dobře kouká, všechno je krásně barevný, dialogy jsou výborné ale prostě se film až moc táhne. Naneštěstí film má výtečné herce, ale jak jsem řekl utahané a některé scény jsou opravdu přehnané. ()
"Obsluhoval Jsem Anglického Krále" je jednoznačne jeden zo zaujímavejších kinematografických počinov, no súčasne sa neviem ubrániť pocitu, že miestami sa film viac sústredí na to, aby to bolo natočené originálnym štýlom. Miestami je príbeh zaujímavý, miestami je to nuda a v centre toho všetkého sú peniaze a prichádzajúce 40-te roky. Neviem. Nemôžem sa zbaviť pocitu, že som videl súčasne veľmi originálny film, no podaný spôsobom, ktorý mne osobne úplne nesedel. Nedokážem si pomôcť. Aby som však neklamal, tak poviem, že sú v ňom zaujímavé myšlienky, momentky, ktoré skutočne stoja za to, a veľa scénok je skutočne príjemen sexy a dobre sa na ne pozerá. Herci sú dobrí a dávajú tomu všetko čo vedia, no potom sú tu aj scénky, kde Milan Lasica hrá na husle a neskutočne to vŕzga, až ma boleli uši. Julia Jentsch je skvelá, Martin Huba je výborný, no Marián Labuda ma v tomto filme bavil asi absolútne najviac. Všetky scénky s ním stoja za to vidieť. Tá veľká dávka koprodukcie v tomto filme funguje. Rovnako musím pochváliť vizuálnu a výpravnú stránku filmu. Vyzerá skutočne skvele. Je to len film, ktorý miestami podľa mňa pôsobí veľmi ťažko na to, aby ho človek nejako dobre dokázal vnímať. Niektoré časti sú zaujímavejšie, iné nudnejšie, no nemyslím si, že by to nebol film hodný času. Rozhodne je to film, ktorý by stálo za to vidieť aspoň raz. Ja len asi nie som úplne cieľová skupina a mám rád aj trošku lepšie povedaný príbeh. Je to pre mňa viac štýlovo natočený film. Ale z toho, čo som tu dostal som celkovo spokojný. Nie som si ale istý, či by som si film pustil niekedy ešte raz. Hodnotenie: B- ()
Pre mňa osobne utrpenie po všetkých stránkach. ()
Najlepší český film roku 2006, asi len preto, že to točil Menzel. Pochopil by som, keby tá Hrabalova myšlienka diela bola prezentovaná ako to gro. Ten základ, ktorý chceme divákovi predstaviť. Teda, že české dejiny boli pre bežného človeka veľmi zložité a snahy presadiť sa za každú cenu sa len o pár rokov ukázali kontraproduktívne. To je to čaro príbehu čašníka Jan Dítě. Ale román obsahuje aj dosť erotických obrazov a Menzel sa rozhodol, že vsadí práve na ne. Akoby práve oni mali byť tou bázou príbehu. Navyše skáče v časových rovinách, čo divákovi môže priniesť zmätok. Podľa mňa nie celkom využitá šanca. ()
Musím říct, že po né zrovna kladných ohlasech z mého okolí jsem od filmu moc neočekával a možná právě proto jsem si film pořádně užil. Další Hrabalovu adaptaci má na svědomí nejpovolanější odborník Jiří Menzel, který filmem ukázal, že ještě nepatří do starého železa. Menzel se vykašlal na moderní filmařské postupy a natočil velice hravý film, ve kterém se nebojí experimentovat. Anglický král je hodně poeticky a komediálně laděný, kdy to celé sklouzává až ke grotesce, takže příjemně přehrávající herci jsou na místě. K tomu film zdobí skvělá kamera a hudba. Takže jediná škoda je, že druhá polovina filmu je trošičku ucouranější a Barnevova dabingu (zní to jako by Menzel držel při nahrávání Kaisera za kulky). ()
Průměr až podprůměr. Neseděl mi Barnev v roli mladého Dítěte, který plní roli pouhé figurky, úplný konec filmu (poslední scéna) mě vyloženě naštval a vypadal spíš jako reklama na Plzeň, skoro stejně tak jako obhajování němců (asi němečtí koproducenti) a celkově mi humor filmu většinou uplně neseděl (to je možná můj problém). Kamera nezajímavá. Atmosféra knihy nezachycena a nepochopena. Skvělý je jedině Kaiser, jehož role starého Dítěte je však totálně nezajímavá a jediné o dělá je že čumí do ohýnku nebo na tu slovenu. Aspoň že tam byli některé hezké ženy, jinak bych se unudil. ()
Přiznávám, že knihu jsem nikdy nečetl. Jen před nedávnem jsem si anglického krále stáhnul jako rozhlasovou hru. Ani jsem ji nezvládl doposlouchat celou. Ve filmu se projevilo to, co jsem vycítil i při poslechu hry. První polovina příběhu/filmu na 100%, druhá už mě tolik nevzala. Prostě mi tam to bratříčkování s Němci nesedělo. Jinak souhlas, že Menzel asi sotva mohl odvést lepší práci. Kamera dokonalá, hudba jakbysmet. Kaiser sympaťák i na stará kolena. Rozhodně doporučuju vidět. ()
Nie je to zlé. No je to príliš hravé a "nezbedné" aby to mohlo zanechať hlbší dojem. Pocitu, že ide "len" o zábavku som sa skrátka nezbavil... ()
42nd KVIFF 2007 - CZECH FILMS 2006-2007 - České filmy 2006-2007 - 75% ()
V současné české filmové tvorbě se určitě jedná o neobyčejný snímek, kterým si Menzel splnil svůj režiiní sen ale i tak mi nepřijde, že se jedná o dobrý film. Nemohu filmu vytknout výpravu, velice dobré herce ani určitou velkolepost ale to mi nepomohlo k tomu abych se u něj bavil. Popravdě jsem se nudil a to hodně, opravdu hodně. Neobvyklý a určitě ne pro každého. ()
Navzdory četným kritikám se mi film velice líbil a své kouzlo neztratil ani při opakovaných projekcích. Pan Menzel umí! Dávám plný počet. :-) ()
Menzlův úpadek. ()
Bohužel, tohle je film, který nestojí ta to vidět ani jednou. Jeho snad jediným kladem je výtečná kamera Jaromíra Šofra. Film se rozpadá do řady samostatných epizod, které jsou více - či spíše méně vtipné, ale to je tak asi všechno. Ze zmoudření a vnitřního smíření zbyly pouze jakési ozvuky - například náznak smíření s odsunutými Němci. Naštěstí zůstala alespoň vypravěčova subjektivnost, neboť příběh je zarámován vyprávěnými pasážemi, takže je jasné, že to celé mají být vzpomínky. Jsou to ovšem vzpomínky vyprávěné zcela vážně, bez náznaků možné fabulace a pábení, a ovšem také bez výraznějšího přesahu... Samozřejmě se lze ptát, zda-li bylo možné předlohu převést do filmové podoby lépe. Osobně si myslím, že předloha je víceméně nezfilmovatelná. Nejen proto, že jde o navýsost literární útvar, ale už pro samotný rozsah. Na jednu stránku textu připadne při dvouhodinové stopáži méně než 60 vteřin filmu. U "Anglického krále" přitom jedna událost závisí na druhé, takže každé vypouštění "nadbytečných" částí děje příběh oslabuje. Menzel vypouštěl a měnil vcelku hodně (snížení počtu lokalit, výrazné zjednodušení celého děje, především závěru, zamlčený syn, nacistické zatčení a následné zničení Lidic, nezanedbatelné chronologické posuny), ovšem přesto je děj nepřehledný a klipovitý. K nepřehlednosti ovšem výrazně přispělo i nezanedbatelné porušení chronologie. Skoro se přitom zdá, že Menzel (stejně jako u "Ostře sledovaných vlaků") předlohu jednoduše nepochopil. Všímá si podivností a pitoreskností, ale zcela mu uniká hlavní smysl a směr vyprávění. Určitě by nebylo od věci, pokud by byl celý film natočen vážněji, existenciálněji. Možná podobně, jako Kachyňova "Smrt krásných srnců" nebo ještě více, jako Němcovy "Démanty noci"... Zajímavé komentáře: Marigold, Matty, Artran, Radek99, Nathalie ()
Nečekala jsem žádný zázrak, nemám valné mínění o Hrabalovi ani o Menzelovi. Ale že se budu takhle nudit, to mě nenapadlo. Proč tento výběr hlavního hrdiny? Chtějí ušetřit na honoráři, či co? Nedalo se na něj dívat, a to jak na výkon, tak na vizáž. Vždyť jsem ani nepochopila, zda je kladným nebo záporným hrdinou - možná tak odporným. A to trapné české sázení na nahotinky ve filmech možná slavilo úspěch ještě tak v osmdesátých letech, ale teď už s tím nikoho neoslní.Téma proplouvání předválečnou, válečnou a poválečnou dobou je už ohrané tisíckrát, nevidím důvod, proč se na to dívat pořád dokola, leda by to někdo uměl natočit neotřele a opravdu vtipně. Tato komedie nebyla ani úsměvná, ani zábavná a dokonce nebyla ani poetická. Snad poučná, a to ve smyslu se jí příště vyvarovat. ()
Nečetl jsem knihu ani recenze ani vaše komentáře a tudíž jsem se pustil do tohoto filmu bez jakýchkoli předsudků a jsem opravdu mile překvapený, do jaké míry se to povedlo. Vizuální stránka je absolutně bezchybná, hudební doprovod fascinující a společně krásně dobarvují atmosféru té doby. Kaiser nás svým zastřeným hlasem provází zajímavým příběhem jednoho malého pikolíka. Ačkoli nejsem velký fanoušek filmů na povídky Hrabala, tak tenhle je opravdu zdařený a bez pochyby zdobí českou kinematografii. Co se týče hodnocení, tak objektivně bych to viděl na 4 hvězdičky, protože s pár věcmi ve filmu moc nesouhlasím, ale po přečtení některých hloupějších protinázorů, jsem se rozhodl jít na maximum. ()
Pekne natočený a vôbec nič neriešiaci (tak mi to prišlo) film, ktorý sa v poslednej polhodine dostáva do kŕča a silou mocou sa snaží niekde vyústiť. Dobre sa na to pozerá a akosi ani nevadí, že film vyšumí z hlavy rýchlejšie ako by sa patrilo... ()
Celý film se prolínají dvě linie - příběh mladého Dítěte a jeho starší verze, která však poskytuje jen jakýsi rámec, například epizoda s hledači stromů, která mohla dát filmu nějaké zajímavější rozuzlení, mi připadala dost zbytečná a nijak ukončená. To je ostatně problém celého filmu. Je jen souhrnem více či méně podstatných okamžiků z života hlavní postavy, jehož jediným pojítkem je samotný Dítěte, který proplouvá od práce k práci, od jedné ženské k druhé. Jako hlavní postava je vůbec dost problematický. Můžeme ho brát jako hlupáka, co má prostě štěstí, nebo jako vychytralého podvodníčka, který dokáže skvěle využít situace. Ať tak či onak, bude vám pravděpodobně nesympatický, což je částečně chyba Ivana Barneva. Je škoda, že musíme tahat z ciziny člověka, který za celý film ukáže dvě herecké polohy (usmívající se trouba a divící se trouba). Naproti tomu Oldřich Kaiser se svou jedinou polohou (usmívající se, se životem smířený člověk - ano, přesně tohle jeho obličej celou dobu říká) je tisíckrát milejší než jeho mladší verze (kterou však aspoň elegantním způsobem namluvil). Z filmu jde vidět, že se Menzel snažil navázat na svůj mile poetický styl, ale nějak to není ono. Největší problém jsem viděla ve všech těch spoře oděných holčinách. Když Dítě poprvé obsypal svou milou prostitutku květinami, přišlo mi to hezké a romantické. Jenže když už takhle obkládal nevím kterou dívku různými pochutinami, předměty a kdovíčím, už to bylo prostě moc. A vůbec, takové množství nahotinek se prostě omrzí. Správné erotično se přece tvoří tak, že ukážu málo a nejlépe jen jednou! Navíc atmosféru filmu zabíjí i to, že každá druhá scéna si chce nárokovat poetický charakter a jakousi uměleckou působivost, ale jak už jsem řekla, čeho je moc, toho je příliš. Po všech negativech ale musím uznat, že se na to celkem dobře kouká, je to sice hodně nenáročné, ale ne nijak zvlášť nudné. Úroveň naší české kinematografie to nezvedá, ale ani nesnižuje. ()
Emotivně suché dílo nebo by se klidně dalo říct i důchodcovsky filozofující pseudo-popkultůrní artikl. Menzel jako vypravěč skutečně zestárnul. Prakticky všechny postavy jsou absolutně ploché a nemají vůbec žádnou šťávu - výjimku tvoří Oldřich Kaiser, ale jeho prostor jak natolik minimální, že prakticky zaniká. Doménou měl být Ivan Barnev v roli Jan Dítěte, bohužel jeho projev působí spíše bolavě. Nemastný a neslaný skrček nevyřazuje ani náznak sympatie či špetku charismatu. Přitroublým pikolíkem je po celou stopáž a po nějakém vývoji či zásadní změně charakteru ani stopa. Na celém snímku se dá ocenit zejména řemeslnost - tady je Menzel velmi efektivní - dokáže navodit nefalšovanou atmosféru gastronomického snu všech znuděných milionářů. Musím říct, že zde mi kmitající Barnev vcelku i sedl. Přesto si Menzl si za tento snímek pohlavek rozhodně zaslouží. Režisér jeho kalibru, by průměrné adaptace točit neměl. Má za sebou řadu vynikajících snímku a bohatou zkušenost s Hrabalovými adaptacemi. Příště to bude chtít něco víc, než jenom mudrujícího Kaisera a morální lamentování důchodcovskou holí. ()
Habent sua fata libelli. Knihy mají své osudy. A s nimi i jejich autoři. Fatálním příkladem tohoto citátu je jméno jednoho z nejosobitějších prozaiků dvacátého století Bohumila Hrabala. Světácký pábitel se až do počátku šedesátých let těšil naprosté anonymitě, kterou vyplňoval střádaním míhajících zážitků, vzpomínek a svůj smysl pro zachycení života lidí z periferie (ale také ne docela) ukládal zvolna do prvních textů. Když se v roce 1965 připravovala celovečerní hraná feérie jeho Perliček na dně, objevil se mezi tvůrci i mladý Jiří Menzel. A tady začala ta několikaletá a úspěšná spolupráce velkého literáta a velkého režiséra, jejichž díla se stala jakousi symbiózou mezi krásou slova a krásou obrazu. Důstojným završením této plejády - ovšem už bez přítomnosti autora literární předlohy - je adaptace románu Obsluhoval jsem anglického krále. Od předchozího epizodického vyprávění v něm Hrabal přešel k relativně uceleným souvislostem, líčených vypravěčem. Jan Dítě prochází jako číšník postupně nádražní restaurací, penziónem a honosnými hotely a sní o tom, jak jednou sám vybuduje něco tak velkolepého. S jakousi bezelstnou naivitou přitom sleduje, jak všechny jeho plány a naděje končí krachem. Při bližším zájmu lze však na několika místech vysledovat některé výrazné změny ve scénáři, které se ostře odlišují od původního textu. Styčným bodem je například motiv hrdinova manželství s německou dívkou. V románu této události předchází falešné obvinění Dítěte z krádeže zlaté lžičky, hrdina následně podniká kroky k sebevraždě, od které je odvrácen. Z vděku a tak trochu z trucu se ožení se svou samaritánkou. Zvláštní postavení v románu i ve filmu zaujímají erotické pasáže, které se mohou zdát až za hranicí pornografie, ovšem Hrabal nikdy krásu těla nepopíral a v jeho pojetí se stává něčím přirozeným, láskyplným a přitom silně vzrušujícím (v tomto směru bych uvedl známou scénu z Postřižin). Ve své podstatě se dá opět konstatovat, že Menzel nám představil Hrabalův román v jeho jemnější a absurdnější podobě, ovšem podařilo se mu zachovat několik silných momentů tragického charakteru (obrazově dokonalá dvojí reminiscence ujíždějícího vlaku s panem Waldenem). Menzel si za léta své praxe osvojil způsob, jak dosáhnout rovnoměrného rozložení veselé i tragické stránky věci a jak diváka na straně jedné konejšit prvorepublikovou potměšilostí a noblesou (distinguovanost hotelu Paříž ostře kontrastuje s prostopášností penziónu Tichota) a na straně druhé ohromovat krutostí dané doby (kufřík poštovních známek po transportovaných polských Židech). Vedle bezchybného výtvarného a hudebního génia se však odehrává citelný rozpor v hereckých výkonech. Titulní představitel postrádá charisma a na mnoha místech vychází jako směšná karikatura. Mnohem lépe na sebe upozornila druhá zahraniční hvězda Julie Jentsch, která se do role sudetské Němky vžila s grácií a nadhledem. Z českých spoluhráčů bych ocenil výkony slovenských bardů Huby, Labudy a Lasicy i vedlejší figurky Abrháma a Hrušínského. Oldřich Kaiser neměl příležitost k výraznější akci, přesto je jeho výkon, spočívající vlastně "jen" v smířlivé rekapitulaci děje v kombinaci s intermezzi poválečného pohraničí, nadprůměrný. Stejně jako je něco podvědomě smutného na VLACÍCH, SNĚŽENKÁCH i SKŘIVÁNCÍCH, je i v ANGLICKÉM KRÁLI. Je to pozoruhodné dílo, které je vlastně neobyčejně závažnou filozofickou výpovědí o donkichotském zmoudření, o jednom zpackaném, ale zároveň neskutečně bohatém lidském životě. () (méně) (více)