Režie:
John CassavetesKamera:
Al RubanHudba:
Bo HarwoodHrají:
Gena Rowlands, John Cassavetes, Diahnne Abbott, Seymour Cassel, Leslie Hope, Xan Cassavetes, Gregg Berger, Raphael De Niro, Al Ruban, David Rowlands (více)Obsahy(1)
Robert (John Cassavetes) je spisovatel a také alkoholik. Žije v rezidenci v Hollywood Hills, jejímiž obyvateli jsou převážně holky na prodej. Robert nemá na ženy štěstí, vždy se do nějaké zblázní, sbalí ji, jenže pak ukáže svou pravou tvář beznadějného alkoholika a po dívce zbyde jen vůně jejího parfému… Robertova sestra Sarah (Gena Rowlands) se rozvádí a zoufale se snaží získat svou pubertální dceru do své péče. Její bývalý manžel (Seymour Cassel) totiž před soudem prohlásil, že Sarah není kvůli své duševní chorobě schopná se o dceru patřičně postarat. Robert jednoho dne najde svou sestru i s kufry na schodech před svým bytem. A tak ti dva žijí spolu, sdílejí zajímavé spojení, které však vede ke smutnému a bezútěšnému konci… (oficiální text distributora)
(více)Recenze (19)
Z celého filmu bolo cítiť zaujatie Johna Cassavetesa pre vytvárané dielo. Genu Rowlands, s tvárou Slávky Budínovej, som si všimol už v predchádzajúcom filme a zaujala ma aj v tomto. Určite je to výnimočný film, problémom však je, že väčšiu radosť pociťoval pri jeho tvorbe John Cassavetes, než diváci pri projekcii. Je zrejmé, že nebolo s kým sa stotožniť, ale tiež nebolo veľa okamžikov, keď som mohol obdivovať ozajstné filmové umenie. Môj celkový dojem bol, že sledujem film pred zostrihom. ()
140-minutová óda na marnivost, flákačství, nezodpovědnost, alkoholizmus a mentální rozháranost, která si hraje na ódu na složitost vztahů a hledání či udržení si lásky v nich. S postavami, které první půlhodinu baví poznávat, pak začnou nudit a nakonec soupeří o post nejotravnějších a nejnesnesitělnějších v historii obecně dobře hodnocených filmů (nechápu!). Zkrátit na polovinu a před závěrečnými titulky je nechat všechny tragicky umřít, by film vytáhlo na 3*. Příběh, jaký bývá například v rukou jemnohumorné černé finské komedie milým a s postavami sympatizujícím, se zde v rukou Cassavetese stává nedokoukatelným. Jiné jeho filmy mám přitom rád. [KVIFF] ()
Zlatý Medvěd ()
V posledním záběru se s námi Robert loučí, čeká ho už jen zatracení. Ale loučí se i John Cassavetes. Je to jeho poslední film. Není třeba složitých interpretací ~ tenhle smutek nespláchne ani závěrečný déšť. ()
Obyčejní lidé v naprosto obyčejném story o závislostech a vášni! Docela osobní zpověď JC... ()
Má to humor i umně spletené příběhy, dost jsem byl i zvědavý, jaký konec tomu příběhovému propletenci tvůrci přisoudí, a nebyl jsem zklamán. Nicméně je to dlouhé a zdlouhavé, proto, ode mne pátá hvězda chybí. ()
Nakoukávat katalog režijních děl Johna Cassavetese znamená nejprve se obrnit značnou dávkou trpělivosti, ono totiž dostat se na vlnu tvorby tohoto osobitého autora je poměrně velký oříšek. Jeho zcela civilní a přesto naprosto bláznivé počiny nejdou divákovi nikterak naproti. A ačkoliv poslední režisérův ryze autorský počin, Proudy lásky, vznikl pod hlavičkou studia Cannon Group (známého především díky akčním filmům v hlavní roli s macho týpky s krochnama v rukou), rozhodně od něj nečekejte cokoliv odlišného a přístupnějšího. Producenti Golan a Globus se díky Cassavetesovi jen zkrátka chtěli na oko validovat jako tvůrci hodnotného artu. Z řady snímků Johna Cassavetese uvedených v posledních letech v Karlových Varech mě nicméně tenhle chytil asi zatím zdaleka nejvíc. A i tak se zdráhám ho komukoliv hned tak doporučit. [KVIFF 2024] ()
Neskutečně zdlouhavé, ale občas zajímavé drama o dušeně ne zcela zdravé ženě a jejím bratrovi ... alkoholikovi. Délka je vskutku brutální a každá minuta je na filmu znát, ale přesto dokáže zaujmout a donutit vydržet až do konce. ()
Onen čirý smutek, který tak krystalicky "vyzařoval" z Ženy pod vlivem, zde dostává jiný odstín. Neboť tentokrát to jsou nikoliv okolnosti, ale jsme to my sami, kdo tento smutek vyvolává. Proudy lásky vnímám jako autorův nejosobnější film a četl jsem ho ve dvou rovinách: je totiž docela možné, že Cassavetes už během vzniku tohoto filmu tušil svou relativně blízkou smrt a rozuměl mu jako svému poslednímu. Několik scén tedy lze (nad)interpretovat jakožto Cassavetesovo loučení s divákem (poslední záběr filmu) nebo s jeho ženou Genou Rowlands (scéna, kde společně tančí před kamerou). A film samozřejmě nepostrádá to typicky cassavetovské tempo napjatější než struna, u kterého máte neustále pocit (a které vás přesvědčuje), že se odehrává něco zcela zásadního. ()
Opravdu velice "osobní" Cassavetes a také svým způsobem jaksi optimistický, použil bych snad i slovo sentimentální, i když ne v tom běžném pejorativním smyslu. Cassavetes již tehdy věděl, že mu nezbývá příliš mnoho let a aniž bych byl příznivcem vnášení personálií autora do výsledného díla, na filmu je to znát - a to jeho ne vždy tak dobře skloubeným rozštěpem mezi scénami pesimistické beznaděje a optimistického nevzdávání se života bez lásky. Na jedné straně klasický Cassavetes - samota, trapnost, nuda, alkohol, jež lezou na mozek (Cassavetes ve filmu občas připomíná Gazzaru z "Čínského bookmakera", Rowlands zase připomíná "Ženu pod vlivem"). Na druhé straně až groteskní scény cíleně komediální (Rowlandsová a její kufry). Mezi tím leží střední pásmo komediality, z níž mrazí - opět klasický Cassavetes - v níž se postavy zoufale snaží přesvědčit sebe samé o tom, že štěstí je možné. Otázka zní: proč ve filmu vyvstávají ony uvolněné scény? Asi právě proto, že autor v tušení konce nějak nechtěl na ten "optimismus" a naději zapomenout, myslím si. V tom by nebyl problém, kdyby tyto scény (podle mne) tak trochu nerozbíjely sevřenost celého filmu a oproti jiným C. filmům vytvářely dojem autorské a scénáristické nejednotnosti, jež se dá vysvětlit právě jen poukazem k něčemu mimo film samotný. ()
Naprostá zpatlanina v které jsem se nezorientoval....a vzhledem k příběhu jsem neměl ani motivaci... ()
Vypsychovana hysterka a nezvladajici alkoholik, jeji bratr. Dalsi koncert dua Cassavetes - Rowlands. Mne se ten styl jejich prace ale natolik libi, ze zkousnu i tuhle emocne narocnou (a mozna trosku zbytecne dlouhou) dramatickou vrtuli. :D ()
Proudy sr... ale nebudu sprostý. Jak jsem viděl duo Cassavetes, Rowlandsová, stopáž dvě a půl hodiny, věděl jsem že bude zle. A bylo, sledoval jsem to 3 dny. Slušné drama má postavy, které jsou zajímavé, ideálně je máte rádi a něčím zajímavý příběh který někam směřuje. Proudy lásky mají ožraleckého děvkaře co je schopný vzít syna do Vegas, zavřít ho do hotelu a vyrazit za děvkama. A k tomu naprosto pošahanou ženskou, za kterou mě bylo trapně (nákup zvířátek, žertovné předměty u bazénu). Příběh je sled jejich pinožení životem, na konci režisér rezignuje na jakoukoliv návaznost či smysl (balet) a hrdinka se vrací k rodině, protože se ji zdálo, že se usmířili. 1* protože odpady jsou pro amatéřiny typu Božská těla, ale nevím zda podobné filmy pro verbalovy "artové hnědopichy" nejsou ještě horší. ()
První seznámení s tvorbou Johna Cassavetese. Bude to jeden z těch režisérů, na jejichž filmy musí být správné rozpoložení, aby sedly. Pomalu se rozvíjející příběh dvou sourozenců, kteří jsou oba ztroskotaní a semletí životem svým specifickým způsobem - vyhořelý spisovatel/bohém alkoholik a maniodepresivní rozvedená matka, které nesvěřili dceru do péče. Melancholické, humorné, osamělé. "Is love a continuous stream?" ()
Zmatené, nezajímavé. ()
Tak tohle jsem vůbec nepobrala. Nuda od začátku až do konce ,pořád jsem čekala,že něco přijde a ono nic. Pro mě absolutní ztráta času. ()
Duchaplné rozloučení originálního režiséra a precizního herce Johna Cassavatese se světem filmových kulis a šminek. ()
Co bylo účelem filmu? Nic? Já si to myslela. Všechno, co se děje, se děje jenom proto, aby film neskončil. Postavy se chovají, jak se jim to zrovna hodí, bez jakékoliv logiky a důvodu, Gena Rowlands se zase rozvádí (nebo ještě pořád, ve kterých filmech se vlastně nerozvádí?) Dějová linka neexistuje, postavy jsou ploché jak stará žvýkačka na chodníku a na to jsou naroubované jakési občasné filozofické kecy. Celkový dojem: rádoby moudro načmárané nad špinavými záchody na hlavním nádraží v Praze. ()
Pokud jde o staré dobré emoční ždímání, nikdo v této disciplíně nedokázal víc. ()
Reklama