Režie:
Giuseppe TornatoreScénář:
Giuseppe TornatoreKamera:
Enrico LucidiHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Francesco Scianna, Margareth Madè, Raoul Bova, Giorgio Faletti, Leo Gullotta, Ángela Molina, Enrico Lo Verso, Laura Chiatti, Nino Frassica, Monica Bellucci (více)Obsahy(2)
Výpravná historická freska představuje osobitý pohled na Sicílii v průběhu 20. století. Svůj velkolepý film zamýšlel slavný sicilský rodák, režisér a scenárista Giuseppe Tornatore (Bio Ráj, Malena) jako poctu rodnému městu Baghería (v dialektu Baaria). Líčí život tří generací vlastní rodiny, prostřednictvím autobiografického vyprávění dává však nahlédnout i do proměnlivé historie Sicílie v průběhu 20. století.
Historické události postihující svérázný ostrov byly strastiplné i radostné, vyprávění dětskýma očima ovšem režisérovi umožňuje vše zalít změkčujícím světlem vzpomínek. Hlavní postavou procházející celým snímkem je režisérův otec (ve filmu pojmenovaný Peppino Torrenuova), kterého sledujeme od nuzného dětství přes mládí, kdy vyrůstá v nadšeného idealistu, až po letech dozrává ve zkušeného politického matadora, aniž by na jediný okamžik přestal být tvrdohlavým a hrdým Sicilanem. Pět desetiletí jeho osudu je provázáno s osudem Bagheríe, úchvatného barokního městečka, jehož náměstí zažilo fašistické přehlídky, defilé amerických vojsk i komunistické manifestace.
(Česká televize)
Recenze (91)
67. Zlatý Glóbus za rok 2009 - nominace (1) - Nejlepší cizojazyčný film - Itálie ()
Nejslabší Tornatoreho film, ve kterém je sice vše, co na jeho snímcích máme tak rádi, ale bohužel mu chybí to základní - příběh, který by diváka upoutal. ()
Zlatý Lev - výběr ()
Z dnešního hlediska, co se dá považovat za umělecký a osobní film, je to totálně mimo; vlastně jen oprašování Amarcordu takovým reklamním "cestovkovým" stylem. Z hlediska celkové orchestrace materiálu to vyvolává úctu. Jsem hodně na vážkách, jak to hodnotit. Ale vlastně mě to jen štvalo těmi klišé o italské/sicilské národní povaze. ()
Tornatore se po třech letech vrací. K režii, ke svému dětství, ke svým dřívějším filmům (zejména Bio ráj a Malèna). Není na podobný návrat ve třiapadesáti trochu brzy? Baarìa vážně připomíná „uzavírací“ dílo mnohem staršího režiséra. V dobrém i zlém. Především je filmem nenasytným, který chce během sto padesáti minut shrnout čtyři desetiletí jedné vísky i jednoho člověka. Namísto uceleného vyprávění sází na různé dlouhé epizody z jednotlivých časových údobí. Dlouho a marně jsem čekal, kdy už skončí zestručněný prolog a začne hlavní příběh. Až zpětně mi došlo, že režisérův přístup prozrazuje již první scéna – půjde o průlet italskou historií. Je to opravdu zvláštní forma podání, ale vzhledem k rozsahu má něco do sebe, neboť alespoň není čas začít se nudit. Stejně tak bohužel chybí příležitost „přilnout“ k postavám, jejichž psychologickému prokreslení nebylo věnováno mnoho péče a jež navíc ztvárňují herci předně pohlední, teprve pak dobře hrající (nevím, jestli vás to potěší, nebo odradí, ale Francesco Scianna vypadá jako mladý a opálenější Richard Gere). Anekdotické epizodky z vesnického života (apotéka) jako by pro režiséra byly důležitější než osudy hrdinů (Mannina). Skutečnou hlavní postavou je nakonec Bagheria. Díky bohaté výpravě, na niž Tornatore s chutí upozorňuje, také postava nejživější. Na ulicích je stále rušno, pro horkokrevnost místních někdy až příliš, ale to už asi k Sicílii patří. Kdo jiný by to mohl vědět lépe než Tornatore, tamější rodák. S předstihem (protože jeden nikdy neví) si natočil film svého srdce a zaplnil jej vším, co má rád (tzn. včetně Moniky Bellucci). Natočil jej pěkně, to ano, zároveň ale trochu zmatečně, nepříliš nápaditě a bez většího překvapení (vyústění až příliš mnoha scén uhádnete předem). Má-li navíc Baarìa nějaké ústřední téma (nejspíš rodina vs. kariéra), přistupuje k němu stejně nesoustředěně jako ke všemu ostatnímu. Záchranou na poslední chvíli není ani závěr, pozoruhodný do stejné míry jako směšný a hloupý. Určitě díky němu ale budete mít po odchodu z kina chvíli nad čím přemýšlet. Opravdu jen chvíli. Apendix: I když jsou poznámky na účet socialismu a komunismu díky naší znalosti jeho pravé tváře úsměvné, Tornatore režim rozhodně nekritizuje. Peppino je až do konce vykreslován jako idealista bojující za správnou věc. 70% ()
Sicílie je region razovity, což Tornatore dobře ví a umí to i náležitě p(r)odat. ()
Tak se mi zdá, že Tornatore měl v hlavě obraz, ale potřeboval k nim najít brýle, které by jej omluvily před kritikou z přílišného sentimentu a zrůžovění skutečnosti. Nasadil si tedy tedy masku dvou malých chlapců, jednoho spícího a druhého rovnou letícího. Nyní bez problémů sneseme, že půlka dění vypadá sen, kouzlo, či klukovská hra. Můžeme věřit klidně tomu, že jde o kouzlem seslaný sen o vzpomínkách někoho jiného. Pojetí snímku utvrzuje podezření, že je tomu opravdu tak. +++++ Když se snažíme vyprávět souvislý příběh na základě našich vzpomínek, musíme často svou paměť vědomě usměrňovat, jinak se rozbíhá nechronologicky pod tlakem různých asociací a pokud má být tím příběhem život náš a našich rodičů, je to již obzvláště obtížné, protože životy se neskládají do dramatických oblouků, neberou na sebe strukturu dramatu. Na zásadní část událostí má člověk pramalý vliv, vnější svět je obrovský a tak chybí jednoznačné kauzální propojení. +++++ Baaria právě tímto usměrňovaným polokauzálním způsobem řadí postupně své historky. Pokud se příčiny pohybují napříč hrdinovým životem, máme o nich povědomí, jsou-li vzdálené, přicházejí jejich důsledky náhle a nečekaně. Usměrňované vzpomínky sledují tok času, jindy je vede spíše motivická, ba přímo vizuální asociace, vyjádřená kupříkladu takto: zuby - střih - zuby či někdo mi hýbe s hlavou - střih - někdo jiný mi hýbe s hlavou nebo hadi - střih - hadičky. +++++ Šitíčko umné, švy perfektní, ale výsledek je nuzný kabát z pestrobarevných odstřižků, který je každému strášně dlouhý. Ano, ano, jde přeci o kouzlem seslaný sen o vzpomínkách někoho jiného či tak něco. Nasaď si taky, Subjektive, ty brýle, uvidíš ostře! Jenže mně se vůbec nechce. +++++ Pohlednice nenakupuji, proti krásnému krásnému nic nemám, krásné ošklivé je mi obvykle cizí. Mafie, fašismus ani komunismus nechci vidět jako součást lokálních koloritů, jež mají dodávat kraji na osobitosti. Baaria dokráčela přibližně na půl cesty k tomuhle mně nesympatickému cíli. Bagheria již nežije skutečným životem, ale stává se skanzenem mýtů a představ, pouťovou atrakcí, Disneylandem sicilskosti a krámkem se zaručeně místními suvenýry. Když zasmrádne paměť, čpí to sentimentem. Silné **. ()
Dlouhou dobu jsem se nemohl vyrovnat s určitou mírou fragmentárnosti a povrchnosti, dokud jsem si neuvědomil, že Tornatore filmem vzpomíná. A copak se dá vzpomínat jinak než nahodile a přetržitě, natož bez příkras? Vzpomínání nikdy není zcela objektivní, protože postrádá bezprostřednost. Formuje jej uplynulý čas, charakter, potřeby. Může si dovolit být zahaleno v černobílém dešti smutku nebo v idealizovaném světle sicilského slunce. Koneckonců i ono podléhá vnějším vlivům a uzpůsobuje se momentálním pocitům i lidské zkušenosti s uměním. Ponejvíce pak s filmem a jeho výrazivem. Nabízí se proto otázka: Je filmová gramatika odrazem vrozených mentálních vzorců nebo byly tyto vzorce filmovou gramatikou nenávratně ovlivněny? A co sny a představy? Byly před filmem, fotografií, malbou jiné? ()
Dvě a půl hodiny trvající lahůdka, která potěší oči, uši i city. Po Maleně je Baaria vlastně druhým Tornatoreho filmem, který jsem viděl, a musím říci, že mě jednoduše dostala. Mozaika příběhů, spousta postav, sicilská vesnička měnící se v průběhu desítek let a její obyvatelé, kteří se mění s ní. Fantastické obrazy, nádherná Morriconeho hudba, krajina, roztomilé (malování kostelní fresky, návštěva kina), dramatické (komunisté) i dojemné (prohlížení filmových políček, odjezd do války, závěr) epizody, dobří herci a miliony komparzistů. Jediné, co mi chybělo, byl nějaký celistvější děj... A za to (zatím) nemůžu dát více než poctivě vysloužené čtyři.__P.S. Taky vám představitel hlavní role připomínal křížence Roberta De Nira a Richarda Gerea? ()
Žhavá Sicílie prostoupená vlnou vášnivých emocí, ale i zcela nezkreslený pohled na nesmazatelnou chudobu zdejších obyvatel ve vzpomínkách rodáka Giuseppa Tornatoreho. Je možné se vymanit a jít za svým snem… Životní osudy Peppina Torrenuova a jeho blízkých ze sicilské vesnice Bagheria se prolínají s historickými údobími na cestě plné zvratů, radostí i tragédií, navíc provázené nadpozemsky krásnou hudbou Ennia Moricconeho, která dokáže zasáhnout silou probuzené sopky. Baarìa znamená – poznej pravou tvář Sicílie. ()
Stačí pár sekúnd a viete, že toto robil Tornatore. Niekto si to v zlomku sekundy môže pomýliť s Malenou. Tu však Tornatore rozpráva v podstatne širšom zábere. Osud malého chlapca, z ktorého sa v dospelosti stáva komunista, nám predostiera v rozmedzí niekoľkých desaťročí a okolo jeho detstva, dospievania, svadby a založení rodiny tu sú namotané i udalosti, ktoré hýbali vtedajším Talianskom. Atmosféra mesta, život v uličkách a trhoch je jednoducho úžasná, v tomto je Tornatore majster. Filmu strháva body trochu menej záživný príbeh, čo je dosť zásadná vec. Nepochopil som ani ten "vtip" s M. Bellucci, ktorá je v niektorých prameňoch uvádzaná v titulkoch dokonca na druhom mieste! V skutočnosti tu má niekoľko sekundový, nepochopiteľný štek, ktorý ani nestojí za reč. 60%. ()
Hlavní problém je ten, že i mně už se za těch pár let staly zajímavější věci než hlavnímu hrdinovi za celý život. Pořád jsem čekala, že za krajní nepřekvapivostí příběhu se bude skrývat něco opravdu extra, ale ani se neptejte, co se tam nakonec skrývá. Exteriéry jako by křičely "šup šup, máme tu málo turistů" a závěr tak dře, až mě to doslova zabolelo. ()
Tornatoreho filmy mám moc rád, ale tady pan režisér poněkud přestřelil. Na první pohled je sice poznat typický T. rukopis, film se tváří rozmáchle a září technickou bravurou, ale výsledek je nemastný neslaný... Hezky se kouká na obrazy, ale příběh je rozvláčný, myšlenka nejasná, divné řazení scén... Baaria je pro mě ale zvláštní film hlavně proto, že nedokážu říct, že je "vyloženě špatný", nebo "přiměřeně dobrý", nedokážu ho nijak zařadit a vlastně je mi ten film úplně jedno - pokochal jsem se hezkými obrazy, pobavily mě (občas) vtipné momenty, ale tím to pro mě skončilo. Teplé barvy na mě paradoxně sálaly chlad. Mám-li sáhnout po filmu, který těží ze vzpomínek, bezkonkurenčně vítězí Amarcord. Mám-li sáhnout po sáze, která reflektuje politickou i rodinnou historii Itálie, sáhnu po XX. století. Pokud bych srovnal přímo Tornatoreho snímky, tak zatímco Bio ráj nádherným způsobem bezpečně eliminoval jakoukoli sentimentalitu, v tomto filmu se jí už nevyhnul. Slabé 3*. ()
Film je to italský - uřvaný, prosycený oranžovou barvou, taky dlouhý a nekonfliktně plynoucí. Taková ta povinná trojka. ()
Giuseppe Tornatore se po vzoru svého slavného filmového předchůdce Federica Felliniho rozhodl navrátit do světa dětství a natočit vzpomínkový film. Pohlednicová koláž zachycující genia loci jeho rodného městečka Bagheria a skrze něj složité peripetie italské historie se hlásí k felliniovskému magickému realismu a labyrintickému vyprávění. Na druhé straně místy připomíná rozvleklý reklamní spot kombinovaný s melodramatem a potvrzuje snad všechny předsudky a klišé ohledně italské mentality, které obecné kulturní povědomí obsahuje. (více viz recenzi: http://www.indiefilm.cz/2011/03/05/dvd-baaria/ ) ()
Dokonalá reklama na Itálii, která ale vyvane rychleji než všechny uniformované cestopisy. Jen se kochejte obrázky, o ději nepřemýšlejte, protože prostě není. ()
Krásně klenutý příběh s tak optimistickým závěrem, že si až srdce poskočí radostí spolu s mouchou. ()
Tornatore asi zatúžil po zahraničnom oscarovi....ale nikto mu na lep neskočil. Baaria je typ filmu, pri ktorom vidíme v každom zábere tú nekonečnú námahu, ktorá mu bola venovaná, ale výsledok je pritom priemerný. Jedná sa (asi) o veľmi osobný film s veľkým srdcom, ktorý ho však nedokáže otvoriť aj divákovi. Obsahom je to trochu televízne, avšak výprava si vyžaduje premietanie na čo najväčšom plátne. Okrem zdôraznenia vizuálnej stránky aj na zahnatie nudy, ktorá sa pri sledovaní v televízii občas dostaví. Niečo ako Dom duchov, ale s (podstatne) menším emocionálnym dopadom na diváka. No a pokiaľ ste pravicovo orientovaní, na film radšej zabudnite. Hýri to tu červenými vlajkami. ()
Možná to měl být sicilský Amarcord, ale přes skvělou kameru a báječnou hudbu tomu prostě schází nějaký příběh, který by udržel moji pozornost po dvě a půl hodiny. Takže převládá pocit, že si Tornatore při poctě svému rodnému městu ukousl moc velké sousto. ()
Chaotické, ukecané, talianské, ale bez vťahujúceho príbehu, tým pádom neskutočne dlhé. Atmosféra a reálie typický Tornatore ... a tie záverečné bodky mu idú neskutočne. ()
Reklama