Režie:
Michael WinterbottomScénář:
John CurranKamera:
Marcel ZyskindHrají:
Casey Affleck, Jessica Alba, Elias Koteas, Kate Hudson, Bill Pullman, Tom Bower, Ned Beatty, Simon Baker, Liam Aiken, Brent Briscoe, Noah Crawford (více)Obsahy(2)
Kontroverzní kriminálka Vrah ve mně režiséra Michaela Winterbottoma, natočená na motivy knihy Jima Thompsona z 50. let, vypráví příběh dvojího života šerifova zástupce Lou Forda z malého texaského města. Charismatický, skromný mladík má temnou stránku – nenávist vůči ženám. Tak postupně odhalujeme, že se jedná o nebezpečného psychopatického sériového vraha. Ve filmu černějším než film noir se ukáže, že temné tajemství nemá pouze Lou... Podle režiséra jde o napínavý příběh, jenž vybízí k zamyšlení nad formami lidského násilí. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (198)
Casey Affleck hrál výborně úlisného hajzla už v Zabití Jesseho Jamese... a v tomhle snímku je ještě o stupeň lepší. Brutální scény vražd dosahují takového naturalismu, na jaký sme zvyklí spíše z japonské kinematografie. Panenka Jessica Alba se po těhotenství opět vrací na plátno, tentokrát rolí prostitutky, která se nechává mlátit jak žito... a moc ji to sluší... ()
Winterbottom to trestuhodně nezvládl odvyprávět. Příběh knihy je výjimečný a úderný právě tím, jak probleskuje způsobem vyprávění - schizofrenní sebeprezentací hlavního hrdiny. Film otrocky cituje celé věty či scény z knihy, aniž by je dokázal natočit ze psrávného úhlu, takže mnohdy zapadnou nebo dokonce vyzní protismyslně, suše ironické komentáře jsou brány jako věcné popisy, řada klíčových informací se úplně vytrací nebo svádí na mylnou stopu (pro příběh naprosto zásadní postava otce - neboť Thompson vytvořil svérázný příspěvek k patopsychologickým románům o vztahu otce a syna - je úplně přegumovaná, role služky matoucí atd.)... Nakonbec i vizuální stránka filmu mě zklamala, narychlo posháněné dekorace a rekvizity prozrazují málo důkladnou přípravu, kamera je nevynalézavá, ačkoli se jí nabízí tolik zajímavých příležitostí, jak ztvárnit tak zvrhlé situace často právě z pohledu psyhopata... Výsledný dojem, že W. film po všech stránkách odflákl a zanedbal, nenapraví ani celkem vtipně zvolený písničkový doprovod. *** Říkám si, že tenhle film měl raději udělat Aronofonski. ()
Krom totálně wtf CGI v ohni velmi dobrá a doslovná adaptace působící stejný problém, jako Thompsonova kniha. Vůbec je zajímavé, jak bezpocitově se Winterbottomovi povedlo film natočit (i to násilí je podivně nešokující). Bez znalosti knižní předlohy může pochopení charakteru Lou Forda i děje působit problémy (a soudě dle komentů na imdb také působí). Zatímco výsledným feelingem Winterbottom prokazuje, že Thompsonovi rozumí, scénář je z hlediska orientace v ději absolutně nezvládnutý. Pro fanoušky knihy ryzí potěšení, pro ostatní motivační křížovka, která nemá řešení. ()
Po vynikajícím traileru jsem se na tento film neskutečně těšil. A výsledek mě… zklamal. The Killer Inside Me je film, který se odehrává v 50. letech. Jezdí tam stará auta, slyšíme starou muziku, vidíme lidi, jak chodí ve starých šatech. Ale bohužel, film postrádá to hlavní - onu "starou" atmosféru těch let. Opravdu to není jen o muzice, šatech a autech. Tohle byl pro mě klíčový problém. Snímek pro mě nedokázal zprostředkovat tu atmosféru, takže jsem musel upnout svou pozornost na něco jiného. Třeba herecké výkony, které jsou zde skvělé. Casey Affleck byl opravdu děsivý psychopat, Jessica Alba se pokoušela i hrát (a vůbec to nebylo špatné!) a Kate Hudson byla taky dobrá (prostor, který dostala, zužitkovala celý). Ale celý film se táhne a na některých místech to vyloženě z dramatu přepadá do jiného žánru - komedie. A tohle by se filmu s takovýmto tématem stávat nemělo. Chtělo to zřejmě zručnějšího režiséra a pak bych možná dal tomuto filmu víc, než tři průměrné hvězdy. A to jsem se fakt těšil… ()
Galerie (45)
Zajímavosti (7)
- Do úlohy režiséra byl obsazen Marc Rocco, ale později odstoupil. (Cheeker)
- Zlaté maliny 2011: Nejhorší herečka ve vedlejší roli - Jessica Alba. (Pepinec)
- Je zajímavé, že o zfilmování tohoto příběhu se zajímali mnozí režiséři a v plánech figurovala ta nejslavnější jména filmového nebe. Z nejrůznějších důvodů ale vždy z realizace sešlo. Poprvé se plánovalo natočení už v 50. letech, kdy měli hrát hlavní postavy Marlon Brando a Marilyn Monroe. Po smrti Marilyn byl ale projekt zrušen. V dalším plánovaném projektu v 80. letech měli hrát Tom Cruise, Brooke Shieldsová a Demi Mooreová. Ani ten se ale neuskutečnil. A do třetice měl zájem Quentin Tarantino, plánoval natáčení s Bradem Pittem, Umou Thurmanovou a Juliet Lewisovou. Projekt byl odložen po 11. září jako příliš brutální. (Zdroj: HCE)
Jelikož jsem obeznámen s filmografií Michaela Winterbottoma pouze v rozmezí let 2003-2010 – tedy počínaje fascinujícím filmem Code 46 – nebudu tím pádem brát ohled na filmy předcházející. Ze zkušeností s oněmi novějšími počiny si dovoluji tvrdit, že tento progresivní filmař nedokáže uspokojit mainstreamové publikum, a to z jednoho prostého důvodu – ani se o to nesnaží. Reflexní a narativně vrstevnatý Tristram Shandy, artová a sexuálně explicitní drobnokresba vztahu v Devíti písních, pseudodokumentární „nudné“ drama Síla srdce nebo již zmíněné melancholické minimalistické sci-fi Code 46 balancující na hraně spirituality. Vrah ve mně se nejvíce podobá právě Code 46, neboť u obou filmů je k určitému „hollywoodskému“ žánru přistupováno značně progresivně. Winterbottomova novinka – mimochodem adaptace brakového románu – spadá do žánru film-noir, který vznikl ve 30. letech 20. století, vedle klasických žánrových prvků se zde však vyskytují i prvky moderní, díky čemuž by se Vrah ve mně dal označit i za neo-noir. Při projekci jsem si několikrát vzpomněl na Kieœlowského Krátký film o zabíjení, neboť u obou filmů je hlavním cílem především profilace pokroucené mysli, dramatické vyústění ve vraždu a díky famóznímu výkonu Caseyho Afflecka je celá ta podívaná, kdy se z kauzality vyplynuvších násilných aktů stává jednoduchá obsese, neskutečně intenzivní. Pokaždé, když se z milého zevnějšku titulního antihrdiny vyloupne jeho temné násilnické já, je to moment šokující, krutý a děsivě mrazivý. Myslím si, že scéna, ve které se městem pochvalovaný šerif snaží ubít k smrti prostitutku v podaní Jessicy Alby, bude strašit v mysli nejen diváky se slabší povahou a rozhodně se nejedná o jediný moment, kdy člověku zatrne. _____ Vizuálně je Vrah ve mně taktéž na pomezí mezi klasickým a moderním. Prvně Winterbottom natočil celý film barevně (bratři Coenovi svou poctu noir Muž, který nebyl udělali černobíle, stejně tak Soderbergh své Berlínské spiknutí) a dává přednost měkčímu melancholickému svícení před zlověstným tvrdým světlem, díky čemuž ony brutální výjevy vyzní více nečekaně a nepatřičně vůči zdánlivě idylickým 50. létům, v nichž se film odehrává. V některých momentech film dokonce hýří barvami natolik, že připomíná propagační plakát amerického stylu života na idylickém předměstí. V kontrastu s touto vizuální novostí v rámci žánru pak Winterbottom servíruje ikonické obrazy, které dávají vzpomenout na Maltézského sokola nebo Hluboký spánek. Celková atmosféra malebného amerického městečka pak v kontrastu s hnusem, který bublá pod jeho povrchem, připomíná charakter samotného hrdiny – pohledného sympaťáka, v jehož nitru rezonuje čiré zlo (či snad zlost? zlá nemoc?). Jako některé z předešlých Winterbottomových filmů se může i Vrah ve mně zdát vzhledem k celkové délce narativně strožejším a je pravda, že některá ta dramata vřou spíše pod povrchem, stejně tak je třeba do psychiky charakteru proniknout s vlastním aktivním přičiněním. Winterbottom byl „vždy“ (opět upozorňuji na neznalost filmů před r. 2003) hlavně požitkářem, který s divákem komunikuje skrze atmosféru, hudbu a melancholické (či naopak kruté) obrazy. Nechce po něm, aby si nechal vyprávět do detailu vypiplaný příběh, nýbrž aby si ten příběh přímo prožil. A toto Winterbottom jakožto jeden z nejprogresivnějších režisérů balancujících na hraně mainstreamových žánrů a artu zvládá na výbornou. P.S.: To, jak jsou divákovi předkládány indicie pro konstrukci možného motivu vrahova běsnění, aby se vše nakonec zvrhlo čirou obsesi, mě velmi potěšilo. () (méně) (více)