Režie:
Elio PetriScénář:
Elio PetriKamera:
Luigi KuveillerHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Gian Maria Volonté, Marcello Mastroianni, Michel Piccoli, Mariangela Melato, Ciccio Ingrassia, Franco Citti, Renato Salvatori, Luigi Uzzo (více)Obsahy(1)
Představitelé vládnoucí strany se sjíždějí do podzemního komplexu, aby se vyvarovali propukající epidemie i možné ztráty moci. V jejich středu ovšem vyčkává vrah... Země upadá do chaosu. Zatímco běžné obyvatele sužuje bída a propukající epidemie, vládnoucí třída politiků a manažerů se sjíždí na pravidelné duchovní setkání v izolovaném komplexu Zafer. Exercicie povede jako vždy jezuitský kněz don Gaetano (Marcello Mastroianni) a mezi prvními příchozími je jeho dávný přítel, nynější prezident M. (Gian Maria Volonté). M. nyní musí čelit nejen nastalé společenské krizi, ale také možnému rozpadu vlastní strany. Dlouhá léta u moci z ní učinila nevyzpytatelného molocha, jenž je svázán s politickými, jakož i církevními a obchodními ambicemi. Úslužnost a rozvaha prezidenta M. už ke vzájemné dohodě možná nebude stačit. Sotva totiž exercicie započnou, zemře první z jeho straníků a s každou další smrtí se mezi členy strany stupňuje nedůvěra a vzájemné obviňování... Italský snímek vychází ze stejnojmenného detektivního románu Leonarda Sciasciy, jenž napsal také předlohy k filmům Každému, co mu patří… (1967), Den sovy (1968) nebo Ctihodné mrtvoly (1976). Režisér Elio Petri příběh zasadil do blízké budoucnosti a původně bezejmennému vypravěči přisoudil roli prezidenta M., který se nápadně podobal tehdejšímu prvnímu muži Itálie, křesťanskému demokratovi Aldovi Morovi. Pod Petriho vedením se však Todo Modo (1976) neomezuje jen na politický thriller kritizující italské poměry v 70. letech. Nejednoznačnost a zdánlivá nesmyslnost jednotlivých vražd, zlověstné bezčasí uvnitř luxusního bunkru i překvapivé herecké polohy Volonteho a Mastroianniho daly vzniknout vrstevnatému dílu, který je otevřen mnoha významům. (Česká televize)
(více)Recenze (25)
Silná obžaloba spoločenského systému založeného na sile moci a peňazí. Paralely so súčasnosťou sú zrejmé, je preto obdivuhodné, že už v dobe vzniku filmu mali ľudia obavy z podobného vývoja. Snímok je veľmi ťažký na sledovanie, vyžaduje koncentráciu a spoluprácu diváka. Lahôdkou sú fantastické výkony Mastroianniho a predovšetkým Volontého. ()
K aktuální covidové situaci je část námětu zcela totožná. Populaci ohrožuje neznámá epidemie a pro občany se připravují očkovací pasy, které budou muset mít KAŽDÝ, nikoho nevyjímaje. Toť úvod filmu. Pak se už veškeré dění odehrává mezi poslanci, papaláši a černoprdelníky, kteří se sjedou do zvláštního komplexu, kde význačný kněz pořádá exercicii. Někdo mezi nimi začne vraždit a ve finále je to solidní bodycount. Je to docela těžko stravitelnej kousek, ale díky nápadité kameře, varhanní hudbě mistra Morriconeho a v neposlední řadě bezvadných hereckých es Mastroianniho, Volontého a krásné Melato snímek drží divákovu pozornost. Restaurovaná verze, kterou vysílala ČT ART je potom opravdovou pastvou pro oči!! ()
Toto Gottesverdämmerung (Soumrak bohů) evokuje přízemní dotaz: o kolik je dnešek lepší? Kde a v čem by měla spočívat pozitivní změna? Velkorysá výprava, mysteriozní obal připomínající nedávný papežský seriál a vynikající výkony Mastroianniho a Volonteho, který je v prvním případě až zjevením potenciálu schopností tohoto velikého italského herce dávají zažít mimořádný divácký prožitek. Myslím, že odkaz na uměleckost (artovost) tohoto filmu a jeho diváckou konzumní neatraktivnost není tou správnou odpovědí. ()
Už jen samotná podoba luxusního církevního bunkru je působivá. A co teprve, až se rozjedou Gian Maria Volontè a Marcello Mastroianni. Film sice cílí na stav v Itálii před pětačtyřiceti lety, ale v tomto ohledu se opravdu změnilo minimum. Možná nejméně mi sednul apokalyptický závěr, který na mne působil dojem, že tvůrci nepřišli na to, jak tenhle film rozumně zakončit. Elio Petri každopádně patřil k nejzajímavějším italským autorům 60. a 70. let (a že jich bylo dost). ()
Začátek se mi hodně líbil - neznámá epidemie, povinné očkování, politici v bunkru, kde mají proběhnout ignaciánské exercicie. Jenže s první vraždou jde poselství filmu tak trochu do kopru, protože pak jde už jen o vinu a trest, a to celou únavnou hodinu. Zcela nejlepší jsou - v tradici nejen italského, ale i francouzského pohledu na Boha jako socialistu, milovníka chudých - scény s donem Gaetanem a jeho naprosto přesné a trefné komentáře ("bude Bůh poslouchat vás?" - "Nejsi ani studený, ani vřelý." - "Bůh se nepřepočítává na peníze.") současně s kritikou jednotlivých politických rozhodnutí a snah sjednocovat za každou cenu opačné protiklady (co mi to jen připomíná?) a samozřejmě kritikou hrabivosti (a potažmo sexuální zvrácenosti). Jenže tahle břitká a velmi dobře natočená kritika nejenom korporací a politiků, ale vlastně i církve, která si přihřívá polívčičku, je ve druhé polovině nahrazena onou vyvražďovačkou, oněmi tresy za hřích, a prostě to není ono. Volonté je tady jako slabošský a zženštilý prezident naprosto dokonalý, kdybych ho neznal z jiných film, naprosto mu věřím, že takový skutečně je. ()
Galerie (3)
Zajímavosti (1)
- Film měl satirizovat italskou vládnoucí politickou stranu Democrazia Cristiana (DC). Postava M. (Giana Maria Volontè) byla karikaturou jednoho z lídrů DC, státníka Alda Mora. O dva roky později byl Moro unesen a zavražděn komunistickými teroristy. (sator)
Reklama