Obsahy(1)
Praha - Svatý Václav, praotec Čech a Jan Amos Komenský jsou členy nebeské komise. Rozhodují o tom, kdo se dostane do nebe, a kdo ne. Když ale Komenský chce jako další členku komise prosadit Boženu Němcovou, dojde ke konfliktu. To vše se odehrává na jevišti během hry, pod kterou Jára Cimrman připsal, že je vhodná k národním oslavám 28. října. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (285)
Patnáctá (a zřejmě poslední) hra Divadla Járy Cimrmana je jasně koncipována coby symbolická derniéra nejenom Cimrmanova divadla, ale především výjimečného autorského dua Zdeněk Svěrák a Ladislav Smoljak. Z té dlouhé řady her to sice asi není kus nejlepší, ale rozhodně nejvíce symbolický - do nebeské komise význačných českých velikánů má nakročeno i Jára Cimrman (a všechny persony se unisono lítostivě vyjadřují ve smyslu, že je škoda, že ještě žije, že má místo v ní vlastně jisté), a tedy v přeneseném smyslu se nesmrtelnosti (alespoň té omezené českou kolektivní pamětí) dostane nejen jemu, ale též jeho duchovním otcům a stvořitelům - panu Svěrákovi a panu Smoljakovi. Je to sebereflexe hodně troufalá, ale kdo jiný si může dovolit, než dva velikáni divadla malé formy. Samotná hra těží z řemeslné rutiny obou jejích tvůrců, ti dva prostě umí psát, stavět dialogy, hrát si s jazykem, umně pointovat, konstruovat vtipy, dokonale ovládat divadelní řeč a těžit z jejích paradoxů. Je tu opět tak typický laskavý a poučený humor (který si vyžaduje mírně poučeného diváka), akcentující relativitu výkladu dějin i ambivalenci historických postav (,,Božena Němcová by byla skvrnou na naší komisi," tvrdí Jan Hus), ze které se vypichují tzv. zrádci národa (Sabina, Hanka a Linda - jazykový humor tu navíc spočívá v dívčích variantách jmen) či jeho učitelé, miláčci atd. V podtextu je vždy přítomný rys vlastenecký s ozvěnou jeho nadměrné glorifikace započínající dobou národního obrození. Na něm je ostatně postavena celá základní osa hry - proč je vlastně nebe selektované podle národnosti? Vždyť ani sám Tatíček vlasti a největší český politik nebyl Čech, ale maďarský Slovák, který měl navíc za manželku Američanku. České nebe je tedy paradoxem národního obrození, ale v podání pánů z DJC paradoxem laskavým a moudrým... Asi tu končí jedna éra českého divadla... ()
KDO PRO PRAVDU HOŘÍ...JAKO BYCH NIC NEŘEK. ()
Tímto dramatickým kšaftem vyvrcholila Cimrmanova touha po svobodě a nezávislosti národa..... Po slabším semináři přichází řada VELKÝCH postav české historie ve hře, která je milá, úsměvná a poučná. O humor se starají Babička a Hus, a hlavně oni mají zásluhu na 3 vtipných hvězdičkách. Ale možná je to jen o tom, že je potřeba hru lépe ,,zažít“. Možná ano, možná ne. Kdoví... Několik důvodů, proč má smysl film vidět: 1.) Uvažuji o vynálezu živé kopírky. 2.) Nevím, co je ve vojenském umění nejdůležitější. 3.) Z čeho má dodnes hrůzu mistr Jan Hus? PŘÍBĚH **** HUMOR *** ()
Moc nevim, jak tohle hodnotit. Videl jsem obe verze - Komensky Smoljak i Komensky Sverak a kazda ma neco. Zhruba dvacetiminutova prednaska je zvlastni tim, ze lidi, co si odkecaj svoje, si nesedaj na pripraveny zidle. Ale to je detail. Horsi je, ze v Smoljakovo podani je ta prednaska jednoduse nezajimava a kolikrat jsem si prisel jak na hodine dejepisu. Naproti tomu Sverak to stejny umi skvele podat, sem tam prihodi vlastni vtipek a jeste se u toho mistama potmesile usmiva a v jeho podani je prednaska perfektni. V obouch obsazenich se odehraje prvni Cimrmanova hra o "flasce a krabici" a to je vtipna blbustka. Co se tyce samotny hry, uz to neni takovej kalibr jako starsi kousky, humor je misty hodne jednoduchej a misty to naopak vtipny neni vubec, natahovani cvicenim me moc nebralo a navic ty novy herci moc sympaticky nejsou. Nicmene porad tu je vetsina stary party, ktery jsou jako vzdy paradni. No a Komensky v podani Sveraka je pro me lepsi, ale ani ten Smoljak neni spatnej. Celkove to jsou objektivne mozna az slabsi 4*, ale jelikoz to je cely pojaty jako rozlouceni a Cimrmana mam rad, primhourim oci a napalim plny skore. ()
"A v čem vyniká ten Cimrman? - Ve všem! - A kdo to říká? - On!" České nebe asi nikdy nebude největším klenotem z dílny Svěrák - Cimrman - Smoljak, ale každý fanda DJC si musí náležitě užít objevy přednášejících i mudrování nebeské komise. Samozřejmě je mi trochu líto, že se mezi tradiční genialitu tvůrců tentokrát zatoulala netradiční špetka trapnosti ve složení slávista, Podmáslí a Krychle, ale celkové vyznění tohoto kusu ode mne neobjektivně dostává ohodnocení čtyři hvězdy a tři cípy k tomu. Takže jako vždy za pět a neřešme to. ()
No... Tahle hra je dobrá podle obsazení. Se Svěrákem coby Husem je to prostě lepší, co si budeme nalhávat. Smoljak naopak zvládá seminář. I tak je ale tenhle Cimrman veskrze zbytečný, skoro neobsahuje typický humor a hlavně zabíjí skvělou symbolickou myšlenky zmizení Cimrmana spolu s první světovou válkou, která v sobě měla jediná víc síly a hlubokomyslnosti než celá tato hra, jež se skládá spíše z očividných a jednoduchých vtipů, které jsou maskovány tím, že autoři využili hodně historických postav a faktů, čímž uměle vyvolali pocit chytrosti. ()
Na hodnocení Českého nebe bezpochyby má a bude mít vliv fakt, že jde o svým způsobem tečku za dramatickou tvorbou dvojice Svěrák-Smoljak a zároveň o rozloučení se zesnulým Ladislavem Smoljakem. Určitě jde o velmi slušnou hru téhle autorské dvojice a dají se tam najít všechny prvky jejich typické nadsázky a humoru. Na druhou stranu si nemyslím, že by šlo o jejich nejlepší dílo, a taky se tam projevuje snaha Ladislava Smoljaka o jakousi didaktičnost, tedy snahu seznámit diváka s významnými postavami a postoji českých dějin. Jak řekl sám Svěrák, musel na svého kolegu hodně tlačit, aby zachoval přiměřenou dávku humoru, protože o ten už Smoljakovi v první řadě nešlo. V posledních letech svého života Smoljak směřoval k zájmu o politiku a věci veřejné, a to se na stavbě jeho poslední divadelní hry také projevilo. Celkový dojem: 85 %. ()
České nebe jsem viděl nejdříve naživo v divadle ve "Svěrákově" a později doma na dvd ve "Smoljakově" verzi. Je to krásná oslava českého vlastenectví a velikánů naší země. Ale je fakt, že kvalita humoru je ve srovnání s jinými hrami o poznání slabší a občas krkolomná (těch narážek na Husa bylo přecejenom moc). Proto "jen" ty 4*, jinak sem se solidně bavil. "To tady nikomu nevadilo, že s jednou měl svatbu a s druhou pět dětí?" - "Byla to její sestra, takže to zůstalo v rodině." ()
Autorský i lidský epilog nedoceňovaného tandemu - v době, kdy hra vznikala a připravovalo se její divadelní ztvárnění, byl již Smoljak smrtelně nemocen - je dílem zdařilým a určitě náležejícím k těm zdařilejším a lepším. Příznačný něžný humor, slunící se v laskavě vlídné hravosti, doplňují solidní odborné znalosti a již mnohokrát velebený a vzývaný jedinečný cimrmanovský smysl pro humor slavné autorské dvojice. Mateřská znaménka lidských nedokonalostí naší doby poznamenávají šťastně i tvárně charakteristiky zejména hlavních postav a propůjčují jim invenční zorný úhel dosud neznámých souvislostí a fakt, aniž by to okatě znejisťovalo bdělé oko naší tehdejíší odborné historické obce. Prakticky stále je na co se dívat. Epilogy mohou být pietní, ale také jsou s to jiskřit humorem, nápadem, přímým i alternativním prostě lidskýmpovzbuzením. Ano, uzavírá se celá epocha dějin moderního českého divadla, která navazuje na odkaz prvních moderních kabaretů před 100 lety. Lidé se uměli invenčně bavit, vzájemně si naslouchat, tolerovat, bavit, nikoliv pouze "si užívat". Publikum šedesátých let mělo zkrátka velmi blízko k prvorepublikovým fanouškům Osvobozených či burianovského Déčka. Nostalgie, která tu přistupuje jako první pomocnice, by měla být podle přesvědčení protagonistů hry nostalgií naprosto nenostalgickou; ten, kdo žije ve znamení humoru recese, sebesrandy, ani nemůže uvažovat, myslet a jednat jinak. A jeho divák ho nemůže nenásledovat. To je podstata kouzla sedmi písmen tvořících název obtížně sdělitelitelného smyslu a podstaty bytí slavného českého divadla. ()
Vynikající hra!!! Neskutečně dobře napsaná, člověk se u toho permanentně směje. Výborný scénář a režie, dnes již zesnulého, jednoho z "otců" toho nenapodobitelného divadla :-) "Jan Hus: naskakuje mi z toho husí kůže! Jan Amos: no jaká jiná kůže by Ti Mistře Jene mohla taky naskakovat že..." :-))) ()
Měla jsem to štěstí vidět tohle naživo se Svěrákem jako Komenským a musím říct, že vedle naprosto geniálního nápadu, jak využít naše slavný osobnosti a udělat si z nich srandu, jsou herci ve svých rolích až překvapivě dokonalí. Možná, že osobnosti do komise vybírali tvůrci podle podoby s aktuálními herci, možná že to byla náhoda, ale Weigel jako Hus, Svěrák jako Komenský, Rumlena jako Borovský nebo Čepelka jako Babička, to jsou poklady! Nehledě na všechny ty malý i větší vtipy ("Z toho mám úplně husí kůži", "Dnešní mana"). Jejich s nejvyšší pravděpodobností poslední hra se nemohla povést líp. ()
Kdybych psal komentář před rokem a půl, tak bych napsal "poslední cimrmanovská hra?", ale vzhledem k tomu, že Ladislav Smoljak už v českém nebi nepochybně je, tak ten otazník není potřeba. Upřímně doufám, že vzhledem k jeho památce tohle bude poslední Cimrman a pan Svěrák se nepokusí napsat nic sám nebo s někým jiným. I když ho považuju za skvělého scenáristu, už by to nebylo ono. Ale věřím, že on, člověk velkého intelektu, to nepochybně ví. _______ Jeden z mála Cimrmanů, u kterých můžu hodnotit naprosto stejně jak seminář, tak samotnou hru. Oba (takže i film) ode mě dostane 80 %. Chvíli jsem přemýšlel i o vyšším hodnocení, ale to by nebylo fér vůči opravdu geniálním hrám, při kterých jsem se opravdu a dlouho smál. Zde to taky nebylo špatné, především vtipy o ohni a Husovi byly skvělé, ale něco mi tam chybělo. Navíc, ty pěvecké scény mě nebraly, stejně jako scény se sokolským cvičením. Takže, abych to nějak uzavřel, tohle je důstojný kšaft, který sice nedosahuje geniality ostatních her, ale to mi nevadí. A nedá mi, musím to napsat - sbohem, pane Smoljaku, je mi líto, že jsme vás ztratili a doufám, že se teď s Janem Husem, svatým Václavem i s tím praotcem Čechem v českém nebi pořádně smějete. ()
Africe jsem dal čtyři hvězdy, České nebe je o polovinu jedné slabší. S radostí sice říkám, že pánům Cimrmanovcům to pořád ještě jde (v jednom případě šlo), ovšem zároveň jim i dost chybí. Seminář je možná až příliš poučný, ale fakta i "fakta" nám badatelé předkládají poutavou formou (moje nejoblíbenější je "Generál Laudon jel v noci skrz vesnici... Ve své bílé čepici...") a chovají se příjemně umírněně. Hra pak má až mystický nádech a nutno říct, že mistr Cimrman v ní rozechvěl vlastenecké struny opravdu dobře. Škoda laciných vtipů (Bedřich Podmáslí, Stanislav Krychle Neumann) a hluchých (nebo spíše nahluchlých) míst, z nichž většinu má na svědomí Praotec Čech. Pocit dokonalosti se na rozdíl od Záskoku, Lijavce nebo Vyšetřování ztráty třídní knihy prostě nedostavil. Stejně to je ale důstojné zakončení.__P.S. Chválím všechny, kteří spolupracovali na vydání DVD. Dvě verze hry jsou opravdu luxus a bonusový Záskok v Národním divadle mě neskutečně potěšil. ()
Tak to nakonec naši Cimrmani přeci jen zvládli a dokázali se ctí rozloučit. Škoda že čas nikdo nezastaví a další hry už pravděpodobně nikdy nevzniknout, možná je to dobře. Každopádně není nic lehčího a lepšího než šoupnout do přehrávače Akt a sjet to všechno ještě jednou znovu. České nebe každopádně. 80% ()
možná jsem pro někoho divný, ale podle mě tahle hra patří k nejlepšímu v repertoáru DJC, od chvíle co jsem viděl se pokaždé pousměji při pohledu na sirky. Edit: ono taky hodně záleží na tom, kterou ze dvou alternací si člověk na tom dvd pustí... ()
Mezi nejlepší cimrmanovky se "České nebe" dle mého názoru neřadí, ale pobavilo slušně. Akorát se nějak nemůžu zbavit dojmu, že potenciál byl vzhledem k tématu přece jen vyšší a místo úsměvu měly častěji dostat prostor záchvaty smíchu. 79% ()
Krása, krása, klasika. :-))) ()
" A v čem vyniká, ten Cimrman. -Ve všem. -Říká kdo? - On. " ()
geniální. poslední napsaná a paradoxně první hra, kterou jsem měl možnost vidět živě. prostě skvělé, inteligentní, nadčasové. jen škoda, že ladislav smojlak už se s námi díval jen z českého nebe... 90%. [Festival nad řekou, 2010] ()
Stále stejně skvělí Cimrmani, ctící stále stejnou (svou!) poetiku. Kupodivu se mi zde, jako mnohde jinde u nich naopak, více líbila první přednášková část, než samotná hra. Ta byla samozřejmě také výtečná, ale přece jen jsem si chvílemi uvědomoval, jak vidtelně je text sešíván od bonmotu k bonmotu od nahrávky ke smeči. ()
Reklama