Režie:
Cristi PuiuScénář:
Cristi PuiuKamera:
Viorel SergoviciHrají:
Cristi Puiu, Clara Voda, Catrinel Dumitrescu, Luminița Gheorghiu, Valentin Popescu, Alina Grigore, Gheorghe Ifrim, Andreea Gramosteanu, Letitia RosculetObsahy(1)
„Neexistuje něco jako vrah – pouze lidé, kteří zabíjejí,“ těmito slovy vymezuje režisér Cristi Puiu svou pečlivou studii soudobé rumunské společnosti i činu tak fatálního, jako je vražda. Středem pozornosti je dvaačtyřicetiletý Viorel, jenž prochází trudným životním obdobím, které ho dovede až k zabíjení, aniž by bylo zřetelné, zda jsou to právě rozvod a neshody s blízkými, co ho přiměje ke střelbě. Snímek usiluje o demytizaci aktu vraždy a ukazuje ho jako něco, na čem opravdu není pranic spektakulárního, podobně jako není nic obdivuhodného na člověku, který se vraždy dopustí. Autor postavy nepsychologizuje ani nenaznačuje, kam budou směřovat. Záměrně nedramatické vyprávění přispívá k celkové nejistotě a napětí. Viorel svým chováním sice nevyčnívá, ale zároveň budí dojem trvalého vytržení z reality. Anebo je mimo realitu celá společnost? (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (25)
Tři hodiny jsem sledoval film, ze kterého jsem nic nepochopil. Kdo je hlavní hrdina? Co a proč dělá? Jaké má vztahy s 90% ostatních postav? Proč ho hraje sám režisér? Jak se k tomu vztahuje název filmu? Navíc je to snad sestavené jen ze záběrů, které se v ostatních filmech vynechávají. No nic, zkrátka další rumunský art film. ()
Trpělivý divák, který se prokouše třemi hodinami snímku, je odměněn působivým depkoidním vhledem do rumunské současnosti. 1) Tempo filmu připomíná přímý přenos, jak na poli zraje kukuřice. Ano, je pomalé, trochu mě to štvalo, ale po zhlédnutí říkám - ani minuta není zbytečná._____ 2) Ohyzdné interiéry přecpané nevkusným harampádím (později i nevkusnými lidmi) konstrastují s ponurými zdevastovanými exteriéry - ulicemi, továrnami a autobusy._____ 3) Jako často u filmů rumunské nové vlny mám i tady pocit, že moderní předměty - výrobky, auta, televize, nábytek jen podtrhují nepatřičnost své existence. Jsou tady, ale nemají tu být. Jakoby nepatřily ke svérázné trochu cikánoidní balkánské rumunské duši. K tomu režisér: România e un stat tânăr şi e animat de un soi de energie care ne face, pe cei mai mulţi dintre noi, să ne comportăm ca nişte adolescenţi. Comunicarea e aproape imposibilă şi, indiferent de subiectul discuţiei, pasiunile se aprind. Rumunsko je mladý stát a ovládá ho energie, která většinu z nás vede k tomu, že se chováme jako adolescenti. Komunikace je téměř nemožná a vášně převládají bez ohledu na téma diskuse._____ 4) Kafkovské dialogy nikam nevedou a nic neobjasňují, jsou tu, aby podtrhly pocit neútěšnosti a zmaru._____ 5) 43letý Cristi Puiu si film napsal, zrežíroval a po pěti měsících marného hledání představitele hlavní role si ji i sám zahrál._____ 6) Traffic ve svém zajímavém komentáři pojímá film jako podobenství sebepožírající západní civilizace. Mně to tak nepřijde. Pro mě film není ani osobním dramatem, ani nějakou detektivkou. Je citlivou velmi bolestnou sondou do současného rumunského života. ()
Když se Indián dá na válečnou stezku, nalíčí si obličej, aby nikdo nebyl na pochybách. Víme pak, co od něj můžeme očekávat a raději mu uhneme z cesty. Takový postoj nás učili považovat za primitivní, divošský, překonaný. Ano, dneska už sotva můžeme tušit, co udělá neznámá osoba, když jí řeknete, aby tu svou petflašku hodila do popelnice (a pokud možno určenou pro plasty). Pravděpodobně to skončí jen nějakou urážkou, maximálně šťouchnutím do ramene. Pokud se s ní dáte do řeči, dávejte pozor, co říká, a také jak se chová. Jen tak můžete odhadnout, zda zrovna tenhle běloch není na válečné stezce. (I když připlést se můžete do lecčeho jako ta advokátova společnice). Při sledování tohoto autorského filmu (Cristi Puiu - scénář, režie, hlavní role / všechny ostatní a všechno ostatní je vedlejší) jsem měl pocit, že se míjím se spoustou důležitých informací a detailů; že tam jsou, ale já je nevidím nebo jim nerozumím. Snad proto má tenhle dvou a půl hodinový film tak intenzivní vnitřní napětí, že by se za něj ani Mr. Hitchcock nemusel stydět. Pozn.: To bylo včera, ale dnes se ptám, zda jsem to vzal za správný konec. Po smrti v rodině, je rozvod druhou nejvíce stresující událostí (finanční a živelné katastrofy, a podobné prkotiny následují). Zajímavá je zde - kromě jakéhosi neúčastného klidu - volba obětí: rozvodový právník a tchýně s tchánem, nikoli (bývalá) manželka, jak tomu u nás zpravidla bývá. ()
Píše to zde víc uživatelů, ale já s nimi musím souhlasit a napsat to taky - Aurora je opravdu hodně náročný film a pokud ho chce někdo vidět, měl by si na něj speciálně udělat čas. Cristi Puiu zde opět, stejně jako u Lazaresca, dokazuje svoji filmařskou genialitu a kdyby zapracoval na psychologii hlavní postavy a v něčem trochu dotáhl scénář, dám bez váhání 5*. Aurora má tři hodiny, nic moc se v ní nestane, jenže se v ní něco pořád děje, i když v dost malém měřítku. Ono stačí přeskočit byť jen minutu a o něco přijdete. A i když se na první pohled opravdu zdá, že to skoro nemá děj, tak je to omyl, člověk akorát musí být dost pozorný. Křiklavé je to ve většině interiérových záběrech, ve kterých je kamera umístěna v jedné místnosti, uprostřed obrazu vidíme dveře do chodby, po které momentálně chodí hlavní hrdina, slyšíme každý jeho krok, ale vidíme ho jen, když projde okolo dveří, což nám samo napovídá, že nemáme sledovat jen příběh, ale taky mikroděje a situace v pozadí obrazu, protože se v nich skrývá to, o čem Aurora vlastně je. A to je ta věc. Aurora je návštěvou do Rumunska a ukázkou jeho všedního života, který je poměrně pochmurný (asi jako život v Praze) a všechny ty na první pohled zbytečné scény v obchodě, jídelně, atd. mají své opodstatnění, svoji hloubku, protože přesně v nich dostáváme do podvědomí představu o životě v Rumunsku. Proto těžko tenhle snímek někam mimo drama zařadit, kamera působí realisticky, až dokumentárně, ale k dokumentu se to úplně přirovnat nedá, stejně jako k podobenství ne. Já osobně mám ale dojem, že Aurora má ještě jednu, mnohem hlubší vrstvu, kterou ale žádný divák nemůže plně pochopit. Hned to vysvětlím - v roce 2010 bylo režisérovi 42 let, což už je tak nějak věk, kdy na člověka může přijít krize středního věku. A já si myslím, že Aurora vznikla přesně kvůli tomu, aby se Puiu dostal z krize středního věku, což by vysvětlovalo, proč se chopil hlavní role a proč je ten film, aspoň co se osudu hlavního hrdiny týče, poněkud pochmurný. Jestli to tak je nebo není, to nechám na každém z vás a pravdu podle mě zná jen Puiu, avšak já z toho filmu takový pocit měl. Teď se naskytne otázka: "To mě tři hodiny bude bavit film, kde se skoro nic nestane?". Odpověď zní překvapivě ano. Aurora i přes to všechno má neskutečně podmanivou atmosféru, díky které se dokážete do filmu opravdu dostat a užívat si každý nalezený detail, každou další scénu. Aspoň na mě ten film takhle zapůsobil. A upřímně se mi fakt líbil a jen mi potvrzuje, že Cristi Puiu je opravdu výjimečný režisér. Silné 4* EDIT: Po čase hodnocení měním na slabých 5*, protože čím víc nad tím filmem přemýšlím, tím víc mi přijde propracovaný. A taky fakt málokterý film ve mě zanechal tak silnou stopu, jako právě Aurora... Slabých 5* ()
Mnoho chlapíkov okolo štyridsiatky a po má výrazný potenciál skončiť ako Viorel. Stačí im dať iba frčku do nosa. Rumunský Falling down sa zaobišlo bez silných rečí a epizodických konfrontácií, Viorel len občas niečo prehodí, často je to buď áno, alebo nie. Dokáže sa ale aj naštvať, pričom hlas zvyšovať nikdy nebude, vystačí si s puškou, tá je hlasná dosť. Čo ho viedlo k onomu dobrovoľnému strmému pádu nadol pochopia asi vážne len chlapi pred či v kríze stredného veku a ich manželky. Dráma plná neveselých a tmavých obrázkov tých špinavších častí Bukurešti ale dokáže vďaka absurdnosti tamojšej spoločnosti aj paradoxne pobaviť. Podobným spôsobom ako pri Smrti pána Lazarescua. ()
Reklama