Režie:
Nigel ColeScénář:
William IvoryKamera:
John de BormanHudba:
David ArnoldHrají:
Sally Hawkins, Andrea Riseborough, Jaime Winstone, Nicola Duffett, Geraldine James, Bob Hoskins, Daniel Mays, Roger Lloyd Pack, Phil Cornwell, Robbie Kay (více)Obsahy(2)
Za vším hledej nakrknutou ženu. Odlehčený pohled na boj za ženskou rovnoprávnost s vynikající Sally Hawkinsovou v hlavní roli. Vyrobeno v Dagenhamu je svěží britská retro komedie zachycující skutečné události z roku 1968, kdy se v továrně společnosti Ford v britském Dagenhamu vzbouřilo 187 šiček proti pracovním podmínkám. Jejich požadavkem byly rovné platy pro všechny a konec diskriminace žen. Přes vážnost tématu se režiséru Nigelu Coleovi, známému komediemi Bílá vdova nebo Holky z kalendáře, podařilo zachytit tehdejší události zábavnou formou, aniž by sklouzával k lacinému humoru. Film se tak dá zařadit po bok britských sociálních komedií, jako je divácky velmi úspěšný titul Do naha! s Robertem Carlylem v hlavní roli.
Celý film doslova táhne svým živelným projevem Sally Hawkinsová v roli Rity O'Gradyové, která se postavila do čela tehdejších protestů. I v dalších rolích se objevují známí herci, mimo jiné Bob Hoskins, Miranda Richardsonová, Andrea Riseboroughová, Daniel Mays či Rupert Graves.
(Česká televize)
Recenze (65)
-4* další z řady britských sociálních komedií podle skutečného příběhu. Z historického měřítka jde opravdu o pozoruhodný počin a na mě zapůsobil hlavně tím, že dobře ukazuje jak je těžké jít za svým a i když je to správné, tak ukazuje i druhou stránku zodpovědnosti, která způsobuje problémy hlavně svým nejbližším. Žádná velká řachanda to není, ale milý a optimistický film, který stojí za zkouknutí. [ PŘÍBĚH: 2 /// SMYSL: 2 /// ATMOSFÉRA: 1 /// TEMPO: 1 /// ORIGINALITA: 2 /// NÁLADA: 2 /// ART: 0 /// STYL: 1 /// CASTING: 2 (3*MAX) ] ()
Můj manžel má vždycky pravdu, takže si přečtěte jeho komentář. --> ruhebitte2010 ()
Představte si ten paradox. V roce 1968 nám do země vtrhnou ruské armádní síly a v Anglii to nejdůležitější, co tam řeší, je rovnoprávnost žen v jejich zemi. Neřikám, že je to málo, ale v porovnání s naší zemí je to pořád docela dost podstatný rozdíl. O to více mě štve, že Angláni tenhle film vzali s noblesou a komediální grácií jim bližší, takže to vlastně v onom filmu tak hrůzně, jak to vypadá v nadpisu zde na čsfd, nevypadá. Sexuální diskriminace pak vypadá tak, že šičky šijí a aby se jim líp šilo, tak si prostě rozepnou blůzy a jednou za čas jim tam někdo skočí s nějakou zprávou a oni se z toho můžou potrhat. Tak oni tam řeší takovou sexuální diskriminaci a u nás se řeší otázka cti, nacionality a přežití? No prostě mě to zarazilo, protože jsem si uvědomil, jaké problémy ten rok jednotlivé země měly a docela by mě zajímalo, jak by Angláni prožívali to, co se v těch letech dělo u nás. ()
"Šičky a stávka? Vůbec tomu nemohli uvěřit." Tak nám ženy přestaly pracovat, vařit, prát a uklízet, začaly stávkovat a hodily starost o domácnost na bedra svých manželů. Já to tedy nechci moc zlehčovat, ale hrdinčin manžel Eddie by si rozhodně zasloužil svatozář. Jinak považuju stejnou mzdu za stejnou práci za samozřejmost, ale v tomto boji mě asi víc než ženské stávkování zaujala bezpáteřnost odborových předáků. Ta se nezměnila a krysy typu Montyho Taylora stále stejně odhodlaně bojují za mé zájmy v řiti mých nadřízených. ()
Britská sociální komedie má hluboké kořeny a dlouholetá tradice se proměňuje v pozoruhodné mistrovství. Britové dokáží zprostředkovat historické události a společenské procesy zábavným způsobem, působí na diváka jemnou ironií, chytrým humorem, vtipnou nápaditou scénou bodují tam, kde by si jiná kinematografie pomáhala emocionálními střety, patosem a tragikou. Vyrobeno v Dagenhamu líčí jeden ze zásadních konfliktů, které se odehrávaly v rámci tzv. druhé emancipační vlny ženského hnutí. Protest továrních šiček z Fordových závodů přerostl v boj za zrovnoprávnění žen v oblasti platů a pracovních podmínek a posléze vedl ke změně britské legislativy a měl ohlas po celém světě. Akce pár desítek žen dokázala proměnit společenskou atmosféru a změnit zavedené vzorce myšlení v tom nejširším měřítku. Celkový dojem: 90 %. ()
„Jamesi, co je to tam venku za hluk?“ - „Stávka prostitutek, sire.“ - „To tak málo vydělávají?“ - „Ne, sire, vydělávají nad poměry.“ - „Well, tak proč potom stávkují?“ - „Jsou to kurvy, sire.“ Tak takhle ne, pánové! Equal fight proti platovým nerovnostem, šovinismu a nadřazenosti, který však v rámci označení dramedy není moc „medy“ a je škoda, že plastičnosti postav se nevěnovalo tolik pozornosti jako retro kostýmům a účesům oproti reálu o generaci omlazených sufordžetek. Britové umí sociální dramata skvostně, takže vím, že srdce Brassed Off ani humor Full Monty tohle bohužel nenabídlo.. ()
BAFTA Awards - 4 nominacie: Najlepsi anglicky film / Herecka vo vedl. ulohe Miranda Richardson / Kostymy / Masky a vlasy ()
"Všechny ven!" Půvabné, barevné retro drama o tom, že práva nejsou výsada, odlehčené tak, jak dovedou dramata odlehčit asi jen Britové. Všechny role bez výjimky jsou skvěle obsazené (ale obzvlášť před Sally Hawkins smekám), napsáno i natočeno je to s lehkostí a myšlenka je - želbohu - stále aktuální, jak kromě aktuálního dění u nás i ve světě ostatně dokazují také některé zdejší ignorantské komentáře (autory nebudu jmenovat). Doporučuji všem. ()
- PRÁVO NENÍ VÝSADA ! - Souhlas s Malarkeyem, u nás v době kdy šičky od Forda protestovaly za rovnoprávnost platů zadupávaly pásy tanků ,,bratrských'' armád mylnou představu našich taťků o ,,socialismu s lidskou tváří''. Jenže ona ta Anglie byla vždycky napřed a tak zatímco se u nás válčilo o kolonii Sojuzu, v Dagenhamu řešili rovnoprávnost žen. Jak komedie mi film vůbec nepřišel, naopak mi přišel velice smutný. Krásně předvedl jak i desítky let po válce trpělo mnoho mladých můžů poválečným syndromem, kteří většinou bez pomoci zvenčí své noční můry končili ve spásném a klidném náručí smrti sebevraždou. Film je to celkem zajímavý, začátek sedmdesátek se podařil zachytit v Anglii celkem solušně. Cortiny se mi líbily, pamatuji si je jako malej kluk. Nesly si ještě pozůstatek doznívajících ploutví (myslím ročník 1966) s originálními kulatými zadními světly. Za mne je to za tři dveřní ručně šité výplně dveří. * * * ()
Jaime Winstone, která mě tak uchvátila v druhé epizodě True Love, byla důvodem, proč jsem si film pustila. A krom toho, že nezklamala a zařazuje se mezi mé objevy roku, přinesl tenhle film celou plejádu nadprůměrných hereckých výkonů, kdy na některé je učiněná radost koukat (Sally Hawkings, Rosamund Pike a excelentní Miranda Richardson, z té jsem nedokázala spustit oči). Povedená dramedy o tom, že když něco chcete, nesmíte se vzdávat, protože nikdo nedokáže odolávat věčně. A tyhle baby si za svým teda stojí! 70% ()
Tohle je takový ten miloučký film, který si poklidně spěje ke svému předem známému závěru. Žádné velké drama se nekoná a VYROBENO V DAGENHMAU je v první řadě příjemnou oddychovou komedií, která neurazí - ale ani nenadchne. Hlavní hrdinky jsou ryzí sympaťačky a člověk jim samozřejmě v jejich stávkování za rovné platy fandí, ale celkově se nemohu ubránit pocitu, že kdybych si tenhle film nechal v telce (pochopitelně v příšerném českém dabingu, jak se už stalo na ČT2 normou) ujít, o nic bych nepřišel. Tohle je námět, který se měl zfilmovat už tenkrát, dokud to ještě byla velká věc, dnes to působí spíš jako povrchní retro vystavěné hlavně na efekt. ()
Milujem Sally Hawkins. Ja viem, že to hovorím vždy, ale ona neni ani mladá, ani pekná, ani sexi, a aj tak vždy keď ju vidím chcem, aby ma zabalila do deky a spravila mi horúci čaj ❤️. Jo a tiež som feminista. Vždycky som bol. Lebo ak tomuto svetu urýchlene nezačnú vládnuť ženy, čoskoro skončíme v prdeli, niekde naspäť v 30.tych rokoch. A ten film je tiež dobrý, také milé retro. Celý čas som sa usmieval. Robilo mi to radosť, ten film mi robil radosť. 85% ()
Niektoré veci na tomto svete by mali byť pravidlom a nie výsadou. Toto je asi najpodstatnejšia myšlienka ultrafeministického filmu, ktorý je tak príťažlivo natočený, že vzbudzuje dojem komercie aj napriek závažnosti zdelenia. Pre mňa je dôkazom, že aj film so silným posolstvom môže byť zábavný, môže byť aj trochu (niekedy aj viac) klišé a postavy nemusia byť nutne ambivalentné podľa historických reálií (chudák šovinista Henry Ford). Bál som sa, že sa začnú riešiť problémy typu "bez teba si neoperiem ani košeľu", čo reálne hrozilo, našťastie sa režisér včas spamätal a pokračoval smerom, ktorým si to všetky zúčastnené ženy zaslúžili. Za vzniknutú situáciu počas štrajku môže primárne firma Ford, avšak obyvateľstvo si zlosť búri na ženách, ktoré štrajkujú. Toto je ďalšia zaujímavá sociálna otázka, ktorú film nastoluje a Cole na ňu aj nekompromisne odpovedá. Ja mu dávam za pravdu, asi som idealista. Sme vo filmovom svete, kde je všetko dovolené a našťastie v tomto prípade aj do celkom vysokej miery v realite. ()
Pěkně s nimi vytřely podlahu. Respekt dámy. Po všech stránkách poctivě udělaný film, který má co říct všem, kteří bojují proti jakékoliv nespravedlnosti (Češi, dělejte si poznámky). Pátou hvězdičku přidávám kvůli Bajsfově ignorantskému a vyloženě stupidnímu komentáři a hodnocení. ()
V tomto příběhu se podíváme na konec šedesátých let do anglického vidláckého městečka Dagenham, které se nachází nedaleko Londýna a ve kterém je místním buranům ještě vidět sláma zpoza uší a kde na svých botech nosí velké množství voňavého hnoje. Ale i do tohoto města přišla průmyslová revoluce a to v podobě nadnárodní společnosti Ford, jehož zakladatel modrooký fešák Henry Ford byl věrným milovníkem a podporovatelem knírkatého pána ze srdce Evropy, který byl všeobecně znám jako milovník všeho lidského pokolení. Příběh začíná v továrně, kde veselé a usměvavé paničky dagenhamské šijí sedadla a různé doplňky do aut pro toto korporátní monstrum. Jsou to ženy všech věkových kategorií a jelikož jim je asi trochu vedro v té nevětrané kobce, tak si vždy sundávají svrchní oblečení, že jim pak zůstávají jen podprsenky a další nezbytné artefakty, aby nezůstaly v podobě, jak je pán Bůh stvořil, což se zajisté líbí mnoha deviantům, kteří tyto filmy vyhledávají, což zajisté není můj případ. Jelikož jsou tyto ženy nespokojeny s pracovními podmínkami a s polovičními platy, které jsou okecávany vedením již zmiňovaného korporátu tím, že je jejich práce nekvalifikovaná. Tímto mužským šovinistickým gestem udeří hřebíček na hlavičku a tím okamžikem se tyto mírumilovné ženy vzbouří a začnou stávku, která přihlížející diváky u televizních obrazovek nejenže pobaví, ale i poučí a to hlavně v tom, že když si myslíš, že s tebou tvůj zaměstnavatel zametá jako s koštětem, tak si to nenech líbit a vem do ruky krumpáč a vraž mu ho do hlavy. samozřejmě to myslím obrazně a určitě nikoho nenabádám, aby to takto udělal, ale i když si může zdát, že tento snímek je feministicky zaměřen, tak opak je pravdou, protože jak v tomto snímku uslyšíme, tak takzvaná britská generace Swinging Sixties uspořádala v šedesátých letech neskutečných 26000 stávek zejména proti nezaměstnanosti a znárodňováním podniků. Jak to asi dopadlo je každému jasné, ale jak k tomu došlo a že skoro nikdo z mužského pokolení mimo pár vyjímek je nebral vážně a to je vážně zarážející a dalo by se říct, že až do nebe volající. Na jejich stranu se nakonec přidala i tehdejší ministryně zahraničí Barbara Castle, která teda měla pěkně proříznutou pusu a která tím pantem, když něco zavelela, tak padala omítka ve všech okolních místnostech a o které jsem slyšel fakt poprvé a už vůbec jsem netušil, že byla jedna z nejdéle sloužících poslankyň britského impéria. Poučný a zároveň zábavný film, který některé z nás donutí přemýšlet o věcech, které hýbou tímto světem a které se dají změnit zábavnou formou, jak nám to předvedly tyto dámy z anglického venkova a proto dávám zasloužených 70%. ()
Pohodový, vcelku vesele laděný, příjemný film o boji dělnic u Forda za rovnost platů. Pěkně natočeno, Sally Hawkins mě tady bavila, narozdíl od Tváře vody, kde jsem nad výběrem herečky kroutila nevěřícně hlavou, byla tady skvělá. Odlehčené, pěkně obsazené, odsejpalo to, ráda jsem film viděla. Možná časem hodnocení zvednu. Oceňuji, že ženské byly ryze ženské, že nebyly vyobrazeny jako androgenní feministky s obočím Brežněva, byly to baby všech věkových i váhových kategorií, které rády tancovaly, smály se, v práci šily v podprdě, protože bylo horko, některé byly parádnice a velké drdolové fešandy, jiné úplně běžné maminky nebo babinky, ale pokud šlo o červené šaty, měly jasno všechny. Včetně strhující Mirandy Richardson v roli ministryně. Sympatické pojetí, které se dnes už moc ve filmu nevidí. ()
Plyšové sociální drama, kdy do dělnic nestřílí četníci, jen je prostě málokdo bere vážně, protože jsou to jen ženský…. Československo v té době řešilo také svoji revoluci, o dost závažnější, a docela by mě zajímalo, jak to tehdy bylo s rovností platů mužů a žen u nás, ve státě, kde si podle ideologie byli všichni rovni. ___ Docela velký posun ve společnosti za 50 let od zmiňovaných událostí, nezdá se vám? Ať už u nás nebo v Anglii. ___ Snímek je snaživě přístupný a milý, proto spíš působí jako hra na retro než jako reálné drama z reálné doby. ()
Deprivované rozpoložení mé Vznešené osobnosti, a taky renderování videa zlobilo. (: ❌ ()
Jako filmového nadšence mě především zaujalo herecké obsazení - výkvět mladé anglické herecké ženské generace v jednom filmu (speciálně Sally Hawkins, Andrea Riseborough a Rosamund Pike) se jinde jen tak nevidí. Jako ženu mě zaujal jejich boj a to, že se nedaly odbýt a nakonec opravdu dosáhly svého. A v neposlední řadě mě jako Češku zaujaly (nebo spíše naštvaly) některé zdejší komentáře, jejichž autoři si myslí, že celý svět si z nás sedne na zadek jen proto, že u nás se v létě 1968 řešilo něco naprosto jiného než práva pracujících žen v Anglii. Poznámka na konec - v závěrečných titulcích byly ukázány dobové fotky a je zajímavé, že žádná z Fordových šiček nebyla tak sexy jako těch pár v tomhle povedeném filmu. ()
Nikdy nebudu souhlasit s názorem, že ženy mohou být stejně výkonnými dřevorubci nebo horníky jako muži. A nemůžu za to já, ale matka příroda, která, na rozdíl od názorů současné, degenerované společnosti, přišla s myšlenkou dvou pohlaví (ano, i hermafroditní žížala tento můj názor potvrzuje) a měla pro to důvod(y). Takže pro ženy je například nebezpečné zvedání těžkých břemen, ale zato zvládnou přežít porod, což by podle mě naprostá většina mužů nezvládla, i kdyby hypoteticky disponovala potřebným vybavením. V otázce rovných platů za tutéž odvedenou práci jsem ale jasným feministou. Pokud dva lidé odvádějí totožnou práci, měli by dostat stejné peníze bez ohledu na to, co skrývají pod spodním prádlem. A z toho plyne fakt, že mě film nikterak nepohoršoval, vcelku jsem si ho užíval a utvrdil jsem se v názoru, že některé postupy fungují vždy a všude stejným způsobem. I v mém bývalém zaměstnání jsme měli odbory; jejich vedení se se zaměstnavatelem vždy dokázalo shodnout na podobě nové kolektivní smlouvy, která sice byla pro nás zaměstnance poněkud nevstřícná, ale naše odborové špičky měly vždy zajištěnou dovolenou v exotice. Tím chci říct, že byl snímek opravdu ze života a zle ho pro mě poznamenala jen snaha tvůrců přesvědčit mě o tom, že by si Sally Hawkins mohla půjčit šaty Rosamunde Pike a ty by na ní vypadaly skvěle. Tady už se opravdu příliš tlačilo na pilu. Jo, a když už jsem u toho; Sally Hawkins podala velmi solidní herecký výkon a vypadala úplně jinak než obvykle. Netušil jsem, že bych to kdy mohl napsat, ale seklo jí to. / Poučení: Kolektivní vyjednávání je jedna velká radost. ()