Režie:
Paľo BielikKamera:
Karol KrškaHudba:
Ján CikkerHrají:
Beta Poničanová, Jozef Budský, Mikuláš Huba, Ladislav Chudík, Juraj Šebok, Arnold Flögl, Magdalena Lokvencová-Husáková, Ivan Hliva, Eugen Medek (více)Obsahy(1)
Tváří v tvář nacistickému teroru musí stát celý národ jako jedna rodina... Léto 1944. Bratři Matúš a Ondrej Svrčinovci (M. Huba a J. Budský) se mají rádi, ale je mezi nimi i napětí – oběma se totiž líbí stejná dívka, Anča Hucová (M. Husáková-Lokvencová). Oni i jejich další dva bratři Jano a Štefan (J. Šebok a L. Chudík) se setkávají doma po návratu z různých koutů Evropy. Matúš utekl z nucených prací v Německu, Ondrej se vrátil z ruské fronty, Jano pro změnu z italské a Štefan přijel ze studií. Jenže sourozenci se doma příliš neohřejí. Uprchlík Matúš nesmí zůstat doma, a tak se přidá k dřevorubci Ondrejovi a uchýlí se s ním do hor. Tam jednou zachrání bratrovi život. Těžce zraněný Ondrej zůstane doma, zatímco ostatní bratři se přes jeho protesty přidají k partyzánům. Německý teror, řízený velitelem Thielem, totiž nezná hranic, a boj proti němu si vyžaduje ty největší oběti... (Česká televize)
(více)Recenze (97)
Povstalecká historie v kostce. Za ten modýlek soutěsky a roztomilé tančíky na konci by se nemusela stydět ani Hermína Týrlová :-)) . ()
Na rok vzniku až moc podarená a zručne natočená vojnová dráma z odboju Slovenského národa, výborný herci, kamera, taktiež réžia a prekvapí aj nápaditosť vtedajších trikov s kamerou. Keby sme takto vedeli točiť dnes to by bolo fakt niečo, vtedajšia úroveň predčila tú čo produkujeme teraz o 60rokov neskôr, kam naša kinematografia až padla. /videl v kine na filmovom festivale Art Film Fest 2014: 95%/ ()
Výborný slovenský válečný film odehrávající se za slovenského národního povstání. Film byl evidentně natočený ještě před Únorem, neboť zde dokonce zaznívá i kritika na hlavu Rusa. Samozřejmě je plný nacionalismu, ale v této době bez pardonu pochopitelného. Živoucí důkaz, že Slováci uměli točit skutečně dobré filmy a je škoda, že jejich současná kinematografie prakticky neexistuje. Pokud mi něco vadilo, tak ten závěr, na kterém bylo jasně patrné, že ty tanky jsou jen párcentimetrové makety. ()
Že Vlčie diery trpí všemi myslitelnými neduhy snímků z konce 40. let, schématismem počínaje, přes černobílé postavy, patetickou hudbu a melodramatickými momenty konče, s tím jsem byl už dopředu srozuměný, že film má blboučký scénář, kdy příběh silně pokulhává a děj skáče kupředu mílovými kroky, to už je horší, a že bude titul, který měl bezpochyby prioritu, mít tak malý rozpočet, a že se bojové scény zvrhnou v naprostou frašku díky tančíkům, které si vypůjčili z dětského pokoje nějakého dítěte z prominentní rodiny, to už se nedá omluvit ničím. Vlčie diery mají nezpochybnitelně propagandistický rozměr, který můžu tolerovat (a je otázka, jestli můžu) u takového kousku, jako je Kachyňův Král Šumavy, pak tady formální kvality filmu k ničemu takovému nevybízejí. To přepálené hodnocení je jednoduše dané nostalgií a vědomím, že jde o film s protifašistickou a národněosvobozeneckou tématikou. Celkový dojem: 25 %. ()
Je to dosť dobrá vojnová dráma. Má dobrý príbeh o jednej rodine s niekoľkými synmi, ktorí sa v čase Slovenského národného povstania vracajú z rôznych miest domov, do malej dediny pri horách, pričom každý celú situáciu vníma po svojom, ale aj tak sa do povstania zapájajú. A samozrejme ich všetkých čakajú mnohé problémy, no nielen s Nemcami, ale aj kvôli tomu, že dvaja synovia milujú tú istú ženu a navyše jeden z nich sa stal mrzákom. Spracovanie sa mi páči, síce o nejakom plnohodnotnom príbehu sa v tomto prípade ani moc hovoriť nedá, ešte aj ten motív lásky dvoch mužov k jednej žene, ktorý spočiatku pôsobí výrazne ide časom úplne do úzadia, ale filmu to vôbec neubližuje, lebo cítiť, že tvorcom tu šlo o niečo iné. Hlavne zobraziť tieto udalosti z pohľadu čo najväčšieho počtu ľudí z rozmanitých kategórií, takže nechýbajú muži, ženy, starší, mladší, s lepším vzdelaním aj bez neho, samozrejme aj Nemci, pričom každý to vníma po svojom, niekto aktívnejšie a iný sa tomu zase chce čo najviac vyhnúť a toto je zvládnuté výborne, bavili ma situácie so všetkými kategóriami a dokonca ešte aj všetky scény s deťmi sa až prekvapivo dobre vydarili. Pochváliť musím aj skvelú dobovú atmosféru, za čo ale určite môže aj to, že film sa točil len pár rokov po skutočných udalostiach a množstvo nezabudnuteľných scén. A tak tu sa je po celý čas skutočne na čo pozerať. Spokojný som aj po stránke akcie, síce sa tu nenájde žiadna akčná sekvencia, ktorá by ma výrazne bavila, ako celok, navyše aj to množstvo dobových záberov mi prišlo trochu nadbytočných, ale aj tak sa tu nájde plno, skôr takých menších scén, ktoré sa vydarili, napríklad ostreľovanie Nemcov z krytu. A najrozporuplnejšie je rozhodne finále, celá situácia je zaujímavá, ale to kombinovanie hračiek a reálnej akcie mi prišlo skôr len úsmevné. Herecké obsadenie je na tom veľmi dobre, najviac vyniká skvelý Františet Dibarbora, ktorý nemeckého dôstojníka zvláda perfektne, ale ideálne mi prišli úplne všetky postavy a to aj bratia. S réžiou a technickou stránkou som dosť spokojný, tvorcovia si síce viditeľne nemohli dovoliť nejaké veľkolepejšie bojové scény, ale to už je to najmenej a hlavne tá atmosféra je výborná. Vlčie diery sú jednoducho klasika, jeden z našich najlepších vojnových filmov, ktorý som už videl viackrát a určite som s ním ešte neskončil. 77% ()
Po zestátnění československých filmových atelierů byla zapotřebí ke každému filmu schvalovací komise. Ne každý námět a režisér prošel výběrovým sítem. Na rozdíl od veselých hravých a často naivních prvorepublikových filmů, nastupují po zestátnění povětšinou vážná budovatelská témata. Je stále ještě patrná značná stylizace (to co někdo může vnímat jako agitku nebo překrucování historických faktů) není ještě kladen tak velký důraz na uměleckou stránku. Herecké výkony nesou stále ještě stopy divadelního herectví se silnou potřebou dramatizovat s prvotřídní výslovností. V tak krátkém čase po válce měli všichni zúčtastnění svoje vlastní zážitky v čerstvé paměti, proto je film i se svými nedostatky nabitý emocemi a na rozdíl od pozdějších snímků nepotřebuje hledat vhodné kulisy. O to větší škoda, že bylo často použito modelů a studiových záběrů namísto skutečné přírody. Tak se vedle záběrů zdařilých a novátorských objevují i mírně řečeno neumělé, nad kterými se dnes usmíváme. Lehotův scénář je postavený na příběhu jedné rodiny, na níž se válka podepsala. Je llidský, svěží a uvěřitelný. Vykreslení jednotlivých postav je vypracované, což jistě pozdvihuje celý film výš. Pro Palo Bielika šlo navíc o věc ryze osobní, protože se národního povstání osobně účastnil. Za velmi vydařenou scénu považuji návrat jednoho ze synů Svačinové, kterou uhrála Beta Poničanová neuvěřitelným způsobem. František Dibarbora v roli esesáka s úlisným úsměvem a nadřazenou zdvořilostí dává podřízenému znamení k likvidaci výmluvným gestem jedné ruky, podřizený přijímá rozkaz přivřením víček. Prvotřídní minimalistické provedení! Pro dnešního diváka může znamenat film těžké sousto. Technická kvalita i herectví se posunulo někam dál. Pokud se ke snímků dostane uživetel, který je odkojený současnými válečnými filmy, dokážu si živě představit, jak bude vypadat jeho hodnocení a komentář. Snímek bych spíš doporučila nadšencům pro československou kinematografii, kteří znají podtext a nemají ve zvyku porovnávat se současnými filmovými trendy. Vzhledem k tomu, že v mém dětství se promítaly a vysílaly pouze filmy, které byly natočeny do té doby, než jsem usedla před obrazovku, vyrůstala jsem právě na podobných snímcích. Takže mi z dětství utkvěla především scéna s akutní amputací dolní končetiny improvizovaným nástrojem. :o) ()
Bohužel tohle mě nebavilo, tak jako Kapitán Dabač. Hrozně nudný a rozvleklý. Ty autentický válečný záběry se do toho nehodili. Modely tanků na konci pobavili. Jinak bohužel dost slabota. Dabač je jiná liga.30% ()
Aj po viac ako šesdesiatich rokoch sa na tento film dá pozerať a aj dnes môžme iba s údivom sledovať, ako film funguje. Paľo Bielik bol ozajstný talent, akých slovenská kinematografia mnoho nemala a ani nemá. Výborne vyrovnané herecké výkony na čele s F. Dibarborom, ktorý mi nikdy nebol príliš sympatický, ale tu mu to seklo sakra dobre. Kľudne prepáčite makety tankov v závere, horšiu kvalitu obrazu aj zvuku, ktorá na druhej strane má neopakovateľné čaro. Najsilnejšia scéna, je zakliesnená noha a rútiace sa kmene stromov. Sekera to istí... . Nestarnúce a nadčasové. 90%. ()
Povinné čítanie z domácej kinematografie. Bielikov počin je prvým a zároveň jedným z mála filmov o SNP, ktoré sa snažia túto udalosť zobraziť komplexnejšie, nielen ako jeden príbeh na pozadí povstania, o ktorom by sme sa tak veľa nedozvedeli. ()
Za autentické záběry a pár dobrých scén dávám 3*. Dějově mě Vlčie diery příliš nezaujaly. Hudba často vykrádá Čajkovského. ()
Krutá doba, kruté činy. Je tady všechno, odhodlanost Slováků vyhnat ty německý vši, dobrovolné sebevraždy v zájmu spravedlnosti, krutost a vymletost německýho myšlení a hlavně plnohodnotný obraz nejtemnější doby slovenského národa, protože né všichni chtěli do boje. Hodně zdařilá a věrohodná podívaná, ale určitě pro silné nátury. Jsem dost zmatenej z negativní kritiky od některých slovenských spolu-komentátorů, nebo spíše spolu-komentátorek. Na tohle byste měli být hrdý jako na odkaz boje za svobodu Vašeho národa a né tady kritizovat špatnej zvuk a podobný blbosti. ()
Naprosto nechápu, jak mohl být dokonalý film orámován tak nudným začátkem a tak hloupým koncem. Tvůrcům nelze upřít snahu poradit si bez skutečných tanků, ale tyhle modýlky se opravdu nepovedly. Co se však povedlo výtečně, byl naprosto uhrančivý německý Dibarborův velitel. Splňoval všechny atributy svině svinuté, z které mrazí v zádech. ()
Na Vlčích dierach sa už neodvratne podpísal ten povestný "zub času", každopádne každý nový divák bude k filmu pristupovať viac ako k povinnej filmovej čítanke, akoby očakával niečo, čo by mohlo konkurovať neskorším vojnovým filmom. Vlčie diery sú prvým, a zároveň jedným z mála filmov o SNP, ktoré sa snažia túto udalosť zobraziť komplexnejšie, nielen ako jeden príbeh na pozadí povstania, o ktorom by sme sa tak veľa nedozvedeli. Dialógy škrípu, keď malé dieťa hovorí, že Nemci sú zlí, tak som cítil, ako Bielik tŕpne za kamerou a hovorí si, nech to povie aspoň trochu prirodzene. Stopercentnú čiernobielosť charakterov môžeme taktiež pripísať dobe vzniku, na druhú stranu by sme tak nemali jedného z najväčších arcizloduchov histórie slovenskej kinematografie v podaní Františka Dibarboru. No a zo záveru by mal určite radosť aj Ray Harryhausen. ()
ci jeho, vojenský veľkofilm navyše s unikátnymi xábermi z SNP, skvelá výpoveď o jednom z najzávažnejších historických okamihov našich dejín a k tomu skvelý František Dibarbora ()
Vlčie diery sú takmer mojim rovesníkom a bol by zázrak, ak by to na nich nebolo vidieť. Napriek tomu ich považujem za výborný film, v ktorom dostala príležitosť celá vtedajšia slovenská herecká špička. Paľo Bielik vhodne zakomponoval dokumentárne zábery z Povstania do dramatického príbehu štyroch bratov. Vo filme určite zaujme kamera a poteší tiež absencia neskoršej privatizácie Povstania komunistami. Film nesie známky malého časového odstupu od zobrazovaných udalostí, je akýsi hranatý a niekedy skĺzava do pátosu, ktorý vyniká najmä v hlučnom hudobnom sprievode. ()
Tento film má v sobě výraznou dokumentární a historickou hodnotu, neb podává dění z 2. světové války očima přeživších pouhé 4 roky po jejím ukončení, navrch v režii aktivního účastníka Slovenského národního povstání. Tvůrci přenesli do filmu čerstvé emoce, využili i některé autentické reálie, film obsadili tehdejší slovenskou hereckou špičkou a výsledkem je na svou dobu technicky i umělecky mimořádný snímek. Problém spíše může nastat, vidí-li ho po víc než 70ti letech mladý současný divák, protože sílu vrcholných československých válečných filmů (zejména ze 60. let) Vlčie diery pro mě osobně zdaleka nedosahují. Řada silných momentů (z nichž ten nejsilnější, takřka hororový paradoxně ani nesouvisí s válkou) na druhé straně vyvažuje délka a časté sklony k patetičnosti. Excelentní a nadčasovou filmařinu z mnoha scén doplňují uměle vložené dokumentární záběry a rovněž akční scény z války, jejichž zpracování z roku 1948 je dnes už spíše passé. Ačkoliv to pro všechny silné klady dlouho vypadalo z mé strany na 4 hvězdičky, ke konci již natažená stopáž a zejména to závěrečné naivní a patetické finále, vizuálně doprovázené přímo hračkářskými modely tanků, shodily mé hodnocení o hvězdičku níž. K tvůrcům určitě cítím respekt, k statečným vojákům obětujícím se v boji proti fašismu chovám hrdost, samotný film mě také obohatil a některé scény hodně zapůsobily. Ale opakovaně bych se na Vlčie diery asi nepodíval a přeci jen se nemohu při hodnocení bránit i vnímání jistých slabin. [65%] ()
Ze začátku to na Slovensku vypadalo až moc idylicky, ale se začátkem SNP se to zlepšilo. Na mě tu ovšem bylo dost dialogů v němčině, což je pro mne zcela nesrozumitelná hatmatilka. Tvůrci si trochu naběhli na vidle použitím skutečných dokumentárních záběrů z bojů, protože pak finále s modely a figurínami působilo trochu směšně. Ten rozdíl na ploše jednoho filmu prostě bil do očí. Jinak veskrze dobrá práce a té ideologie tam tři čtyři roky poté nebylo tolik jako v pozdějších socialistických oblbovákách. ()
Partizánske filmy ja vôbec nemusím, ale tento je mimoriadne zaujímavý, čo je spôsobené predovšetkým obrovskými hereckými osobnosťami. Navyše nie je poznačený komunistickou propagandou, a tak je to dielo hodnoverné, priam živé, keďže od konca vojny prešlo len pár rokov. V závale tých povstaleckých filmov tento vôbec nenudí. ()
Aj vďaka reálnym vojnovým záberom solídny veľkofilm. A samozrejme aj vďaka monumentálnej a hravej hudbe. Občas by možno pomohla lepšia profilácia postáv (predsa len ide o štyroch bratov plus ďalších hrdinov), ale to vynahradzuje skvelý Dibarbora ako jeden z najslizkejších filmových esesákov, a pri tom ani nemusí robiť žiadne „nadštandardné“ zverstvá. Miestami zahapruje prehnané hromadné vlastenectvo (o to viac potešia reálnejšie scény ako: Idem, veď všetci idú.) a občas zaškrípu i herecké výkony (žeby skutoční členovia čs armády?). Legendárne finále s miniatúrami som mal vždy rád, a aj keď tam mohli dať pár prestrihov na skutočné tanky, má scéna svoje dobové čaro... ()
Úžasný téměr debut vynikajícího Františka Dibarbory. ()
Reklama