Režie:
Chan-wook ParkScénář:
Wentworth MillerKamera:
Jung-hoon JungHudba:
Clint MansellHrají:
Mia Wasikowska, Matthew Goode, Nicole Kidman, Jacki Weaver, Dermot Mulroney, Alden Ehrenreich, Lucas Till, Ralph Brown, Judith Godrèche, Phyllis Somerville (více)VOD (4)
Obsahy(2)
Po tragické smrti otce v den jejích osmnáctých narozenin se India Stoker (Wasikowska) seznamuje s Charliem (Goode), jejím charismatickým strýcem, o jehož existenci až dosud neměla ponětí. Když se Charlie nastěhuje k Indii a její labilní matce (Kidman), obě jsou okouzleny jeho šarmem a klidem. Brzy je ale jasné, že Charlieův příjezd nebyl náhodný, a že jeho šokující tajemství z minulosti můžou zásadně ovlivnit Indiinu budoucnost... nebo ji úplně zničit. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (569)
Vizuálne okúzlujúco a herecky uhraničivo podaná x-tá varianta námetu o psychopatickom votrelcovi v rodine, ako ju v roku 1943 zadefinoval Hitchcock a následne preprali všetky detektívne televízne série. Až na to že tentoraz je podaná bez emócií, napätia a dôveryhodnej psychológie postáv, takže je veskrze nefunkčná a úplne zbytočná. ()
Ach jo! Už jen čekám, až tu jednou artoví hnědopichové procpou do červených čísel dvouhodinový hraný dokument o tvrdnutí chleba! Jasně, je to přeci ten profláknutý, masturbující, pomatený ťaman, a tak se budeme tahat za šulínky a předhánět se v tom, kdo viděl více barviček, režisérských finesek, a kdo četl tlustší žbryndy tlučhubovských filmových teoretiků, i když je to iritující, bestiální nuda k posrání! Takže, pokud jste se ještě taky nestali obětí té mimozemské invaze vyššího vědomí, které se, než se začalo esotericky rozpínat na Zemi, bavilo tím, že čumělo někde na Aldebaranu do červí díry, vřele doporučuji, nalakovat si raději každý nehet na rukách jinou, nejlépe teplou, reflexní barvou a poté sto minut upřeně sledovat jak rostou. Užijete si alespoň trochu zábavy, ne jako s tou, jak naprosto geniálně determinovala uživatelka Kiddo, "zpruzenou emo pičou", co by přivodila strnutí šíje snad i baktérii tetanu. Býval jsem k tomu vcelku indiferentní, ale po tomhle mě dnes opravdu poprvé zamrzelo, že se ti Korejci ještě vzájemně jaderně nevybombardovali! Nikdy bych si nepomyslel, že tohle někdy řeknu, ale zlatá Natálka a její plijé! ()
O čem skutečně sní americké teenagerky… Park útočí na americkou kinematografii jejími vlastními zbraněmi. Do rámu pro rodinné melodrama, jehož ideologii (rodina nadevše, děti jako šance na nápravu) se krutě vysmívá, vsadil film žánrově neuchopitelný, formálně vyprecizovaný a skrz naskrz úchylný. Počínaje flashforwardem, který film otevírá (a naznačuje dominující, pod povrch pronikající vyprávěcí perspektivu), jsme různými vyprávěcími prostředky mateni a naváděni nesprávnými směry. Důležité informace se dovídáme dříve či později než postavy, žánrových konvencí je užíváno v neočekávaných kontextech, mezi padouchy a hrdiny bychom s klidem mohli položit rovnítko. Nahodile působící detaily (chodidla, pavouk) postupně, za častého využití grafické návaznosti záběrů, zapadnou do promyšlené struktury a stanou se z nich významné motivy, sloužící zjevným i podpovrchovým tematickým rovinám příběhu. Občas nechutné detaily (propíchávání puchýře) zároveň naznačují, jakým způsobem vnímá realitu Indie, což je zřejmě nejnázorněji demonstrováno jejím školním malováním vnitřního motivu vázy (namísto toho, aby malovala samotnou vázu nebo květiny v ní umístěné). ___ Park dobře ví, jak jsou v Hollywoodu vystavěné určité typy scén, pročež tato schémata ironicky staví do popředí (rytmizace scény za užití metronomu, který je přítomný v diegetickém prostoru filmu), nebo je obchází (nerespektování pravidla osy během troj-dialogu, diskontinuitní řazení záběrů během celého filmu). Skrze ironickou mřížku můžeme vnímat také hlavní hrdinku, která má podobně morbidní zájmy jako mnohé její vrstevnice, akorát u ní nejde pouze o pózu. ___ Celý film je po vzoru Shadow of a Doubt vystavěn jako napínavý – ovšem silně nejednoznačný, pokud jde o morální kategorie – duel mezi dvojicí protivníků, kteří se doplňují i ničí a jejichž síly jsou jenom zdánlivě nevyrovnané. Paralelismus z velké části organizuje vyprávění. Stará se o některé z nejpůsobivějších scén filmu (orgasmický duet na piano), motivuje změny hlediska v rámci jednoho dlouhého záběru (ať pomocí změny směru pohybu, nebo klasičtějším přeostřením) a upozorňuje nás na dějově významné okamžiky (k většině zásadních odhalení dojde na schodech, jimž na začátku „vládne“ Charlie a na konci Indie). Vrcholnými momenty snímku jsou dvě precizně vygradované a dost šokující střihové scény, z nichž ta první staví na stejnou úroveň sex a smrt a ta druhá unikátním způsobem zplošťuje tři časové roviny v jednu. ___ Z psychoanalytického hlediska jde o nesmírně hutný film, ačkoliv se občas uchyluje k naivní doslovnosti a s některými symboly pracuje mnohem okatěji než třeba Hitchcock, který se kvůli cenzuře musel více krotit (prošlo by mu snad leda Charlieho hodnocení vína, doprovázené významnými pohledy na Indie). Matka je v společných záběrech Indie a Charlieho nadbytečným a rušivým prvkem, což částečně odpovídá významu role Nicole Kidman, která navzdory svému hvězdnému statusu ve filmu víceméně jen statuje (čili jde o porušení očekávání spojených se star systémem) a na zajímavosti získává teprve při symptomatickém čtení (repríza „primal scene“, která Indie vybudí k vlastní sexuální aktivitě). ___ Stokerovi představují v kontextu americké produkce osvěživě cynický film, jehož semknutost na úrovni nižších i vyšších vyprávěcích jednotek je radost zas a znovu analyzovat (protože jedním a dvěma zhlédnutími jej rozhodně „nevyčerpáte“), třebaže občas budete muset přimhouřit oči nad naivitou jeho scénáře. 90% Zajímavé komentáře: Traffic, mm13, maddy () (méně) (více)
Naprosto boží, tak dokonale režijně vybroušený film se vidí jednou za půl roku. Od první do poslední minuty jsem si užíval čirou radost z toho, jak je vše na svém místě. Ani scénáři bych příliš mnoho nevytýkal. Ten film je na lidské iracionalitě a pudovosti založen, takže občasné "nelogické" chování postav je lehce prominutelné. Paráda po všech stránkách. ()
Dokonalosť. Precízny scenár, precízna réžia hýriaca nápadmi a skvelí herci, hlavne Mia, ale aj Nicole to napriek čoraz odpudivejšiemu gumovému ksichtu stále dáva. P.S.: To, že sračkofil Verbal dal "odpad", taktiež svedčí o vysokej kvalite filmu. :) ()
Chan-wook Park atmosféru tohoto filmu natočil naprosto luxusně. Stejně tak Clint Mansell složil naprosto úžasnou muziku na piáno. Na druhou stranu mně na tomhle psycho thrilleru vadilo, že se celou hodinu neděje vůbec nic. No i když vlastně děje. Buduje se ta atmosféra. Děsně, děsně pomalu a neuvěřitelně intenzivně. Pak jak kdyby to chytlo druhý dech a rozjelo se přesně to, na co jsem celou dobu čekal a čemu jsem vlastně nevěřil, že se ve skutečnosti stane. Jenže jakmile se to rozjede, zase tak dobrý to není. Takže mi nezbývá nic jiného, než si vzpomenout na ty momenty z první hodiny, kdy režisér budoval tu psycho atmosféru, kterou pak solidně odpálil. ()
║Rozpočet $12miliónov║Tržby USA $1,703,125║Tržby Celosvetovo $9,379,873▐ asi som sa zas zbytočne po priaznivých ohlasoch tešil, lebo opäť nám je ponúknutá Anglicky chladná dráma ktorá si nedokáže nájsť cestu k divákovi aj keď sú nám ponúknuté celkom pestré obrázka a slušné herecké výkony /45%/ ()
Po pribehu o pomste, prichadza pribeh o zrodeni... a to rezijnym rukopisom, ktory u mna nachadza bezchybne suznenie. ()
Když forma drtivě vyhrává nad obsahem, vznikne buď geniální dílo, nebo toporný kýč, přičemž Stokerovi inklinují spíše k tomu druhému, než k prvému... Tak řídký děj a tak magické obrazy věru aby divák pohledal... ()
Stokerovi jsou pádným důkazem, že i z řádně řídkého dějového lejna lze uplést sakra působivý bič; a není to naštěstí pouze o jednotlivých památných scénách (i když sprcha, hra na klavír ve dvou či ořezávání tužky se do paměti vryjí, ne že ne), ale o celkové znepokojivé atmosféře, Parkově režijní nadřazenosti a duu Mia/Goode. Jen ten Wentworth Miller by pro příště měl raději setrvat jen u těch útěků z vězení. ()
Po 20 minutách jsem si říkal, že tentokrát to bude bohužel jen prázdná samoúčelná jasně nalajnovaná onanie, která ničím nepřekvapí, ale pak Park začal házet bomby a zase mě dostal. Jak bylo psáno, chce to ještě jednu projekci P.S. Střihová sekvence "sprcha" je totální. Slečna vedle mě svýmu příteli myslím při téhle scéně zahlásila, že to je asi nejúchylnější film jakej viděla :) ()
Příjemná vizuální onanie bez vyvrcholení. ()
,,NĚKDY MUSÍŠ UDĚLAT NĚCO ZLÉHO, ABYS NEUDĚLALA NĚCO HORŠÍHO“...... /// Fotr kaput. Zůstaly po něm dvě ženský. Teda – dcera a manželka (takže dvě ženský…). Nudnej úvod (příběhovej), kterej si stoprocentně vychutnaj spoluobčané masturbující nad krásou filmovýho zrna a podobnejch filmařskejch dokonalostí. Přesně tak, něco korejskýho je cejtit z tý nudy. Pak přijede tetička a konečně by mohlo…lidi začínaj mizet za vobčasnejch výstřiků, ze kterých by měl Dexter radost, ale do fáze, ve který gradující napětí vygraduje – tedy do závěru, se dostáváme fakt dost uondaným tempem. Jasně, je tady Nicol, Mia je sympaticky děsivá…, ale myslím, že tenhle Korejec by to v Koreji zvládl líp. A nebo ne!? /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Zajímá mě, co to asi může bejt za rodinu, která nechce vzít blízkýho příbuznýho do domu. 2.) Nevadí mi, že je scénář vo hovně, hlavně že je na co koukat (jako filmařsky…). 3.) Thx za titule ,,K4rm4d0n“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ * ()
Prozatím nejlepší film o zpruzelé emo píči, jaký jsem viděla. Ustálí se po více zhlédnutích. ()
Chan-wook Park je pro mne stále pouze průměrným režisérem. Stokerovi je vcelku zvláštní,znepokojivá,lehce uchylná filmařina s velmi zvláštními záběry na okolí,avšak má to bohužél i pár hluchých míst, chybí emoce a napětí a znova bych si Stokery už nepustil, ale za podařený konec jednu hvězdu navíc přidám. ()
Tak to byla moje premiéra a první setkání s Chan-wook Parkem. Bez ohledu na to, že je to film, který už nechci nikdy vidět, tak si Stoker zcela jistě zaslouží plné hodnocení. Proč? Protože režie, kamera, zvuk (plus hudba) a střih byli v tak dokonalé harmonii, že se to rovná téměř uměleckému dílu. Atmosféra je od začátku až do konce temná a prodchnutá mrazivým zlem, které se v ní projevuje tolika a takovým způsobem, že to na mě působilo skutečně děsivým dojmem, což bylo i účelem, který se maximálně povedl. Určitě to bude pro mnohé filmový kulinářský zážitek s brilantními hereckými výkony i když ne s plně využitou Nicole a já jen doufám, že slečnu Stokerovou nikde nepotkám. Dokonale originální psychopatický film s jednou malou vadou na kráse, kterým byl trochu slabší scénář. 4,5* ()
70% ()
Co se týče vizuálu, nemám výhrady, tam je to oku lahodící bombička. Problém mám s Wasikowskou, která coby psychicky nevyrovnaná, ale nadržená slečinka hází na všechny kolem nenávistné pohledy a skoro až galantním způsobem fuckuje i svoji maminku v podání Kidmanky. A jelikož ta vypadá na téměř půlstoletí pořád rajcovně, o to větší škoda je, že si tu nestřihne alespoň jedno sexuální číslo. Nadrženost všech tří postav totiž byla ve vzduchu cejtit víc než dost. ()
Artově podaná Jungova kamera - úhel pohledu, barevnost, symfonie obrazů, evolučních záběrů s dotykem Terrence Malicka. Začátek připominající práci Forzaniho a Cattet (Amer), závěr solidní brutalita s krásným soundtrackem. Bohužel opět v modrém, ovečky z CSFD opět chtějí stejný filmový postup, už je to směšný. ()
"Krásná květina si svou barvu nevybírá..." ...a ani svoju vlastnú krv. Veľmi empirický a trochu empiriokriticistický film. Akoby som sledoval rendez-vous Lyncha s Hitchcockom, ku ktorému im menu prichystal Lars von Trier v spolupráci s Ki-duk Kimom s Amerom ako hlavným chodom... Apropo, Park si zobral na mušku úplne obyčajný námet, ktorý spracoval absolútne nekategorickým spôsobom. Alebo inak - povýšil neinvenčnú schému na umenie. Formálne film balansuje na rozmedzí dobrej desiatky žánrov a pre dej zásadných motívov - od fyzickej snímky o dospievaní cez komornú štúdiu rodinnej tragédie, psychologický thriller či dusnú drámu obostrenú mystériom až po antihollywoodsku vyhliadku na nekonvenčný pure-art. Navzdory prvotnému dojmu vo filme nejde o to, či je alebo nie je všetko tak, ako sa zdá - tak, ako to rád robil Hitchcock. Park vnáša do deja otázku nie či, ale prečo tomu tak je. Navyše sa s divákom rafinovane pohráva prostredníctvom početných flashbackov, počas ktorých rád využíva významové a obrazové paralely medzi minulým a súčasným. Docieľuje tak pomocou tých najbanálnejších detailov ako melodickosť, zvuk, pohyb či objekt - nie však ako nepostrehnuteľnú maličkosť, ale stavia ich do popredia a schválne zdôrazňuje tak, aby ich pozorný divák nemal šancu prehliadnuť. Podobné paralely však neraz používa aj v súčasnom deji a musím povedať, že je radosť sledovať, ako sa s každým z nich po významovej, výtvarnej aj hudobnej stránke vyhral. Tým sa dostávam k audiovizuálnej stránke filmu, ktorá je jedným slovom... nadpozemská. Podmanivá, vťahujúca, cielene útočí na vedomie a podvedomie diváka a hypnotizuje prostredníctvom úchvatných obrazov, štylizovaných luxusných interiérov, neopakovateľne vyvedených exteriérov, doplnkov, nábytku, sôch, stromov, trávy, šiat, vlasov, tvárí... A k tomu hrá lahodné, jemne tónované, miestami hravé, miestami temné melódie Clint Mansell. Hra na klavíri, interiéry a kostýmy ako z prvej polovice 20. storočia, dej zasadený do súčasnosti, ktorú zdôrazňujú len automobily či oblečenie hostí na smútočnej hostine. Artové detaily ako šaty, nedbalo povievajúce vo vetre, česanie vlasov, pavúk lezúci po stehne či praskanie koženého opasku a ďalšie, dôkladne servírované zvuky a obrazy, ale aj samotné prostredie a určité motívy (najmä tie späté s Indiou) pripomenú styčné body s Amerom. Skrz-naskrz perverzne prevrátené postavy zasa dajú spomenúť na Americkú krásu. A tak by sa dalo dlho pokračovať. Pomalý, mnohovrstevnatý príbeh idúci proti formálnym hollywoodskym očakávaniam stojí mimo umeleckej roviny na chémii hercov - a tá je bez výnimky brilantná. Mimika tváre, náznaky. Čo všetko sa môže skrývať za nevinným úsmevom? Dospievajúca krásna mladá India, jej atraktívna zmyselná matka Evelyn, a šarmantný, desivo dokonalý strýko Charlie. Postavy s psychologickou hĺbkou sú vizitkou scenáristu (i keď má svoje muchy, Wentworth Miller mi vyrazil dych - na to, že je to scenáristická niekdajšej prvotina hviezdy Prison Break...) a režiséra - a tak sa opäť dostávame k Parkovi. Prvý kontakt s ním som dlho odkladal, ale teraz vidím, že to bola veľká chyba. Možno jedna z najväčších, aké som doteraz v oblasti filmu urobil. Nadišiel preto čas ju napraviť. 100% Záverečný (a pomerne markantný) významový spoiler, dosť možno potrebný pre správne uchopenie deja: výtvarná stránka a sloh spolu s názvom nenápadne odkazujú na Brama Stokera a jeho gotický román Dracula. To v kombinácii s morbídnym nádychom asi nebude náhoda :-) Koniec spoilera. () (méně) (více)