Režie:
Andrew HaighScénář:
Andrew HaighKamera:
Urszula PontikosHudba:
James Edward BarkerObsahy(1)
Měl to být klasický vztah na jednu noc. Nesmělý plavčík Russell si po večírku s přáteli ještě zašel do gay baru a ráno se probudil s kocovinou a Glenem. Přestože výchozí podmínky nebyly příliš nadějné a oba muži se lišili jak povahou, tak zkušenostmi a představami o vztazích, nedokázali si dát sbohem. Jejich společný víkend ubíhá v diskusích, drogách, sexu a znovu diskusích, při nichž postupně vycházejí na světlo další a další zážitky, názory, odhalují se jejich já, která v podstatě touží po tomtéž. Vzchází tu naděje na skutečný vztah? Anebo je jejich společný čas omezen právě jen oním víkendem? Přestože se Víkend soustředí na homosexuální vztah, otázky, které otevírá, mají obecnější platnost. Hledání odvahy k překonání obav, vzpomínek na minulost a otevření se citu – to jsou témata univerzální a stále aktuální. Na formálně jednoduchém a výrazově lakonickém snímku je nejzajímavější autorova úspěšná snaha o autenticitu, pečlivě vystavěný scénář a precizní herecké výkony obou hlavních představitelů Toma Cullena a Chrise Newa. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (98)
Ach jo, proč zrovna já musím mít takovou smůlu? Snad každý druhý film, který jsem si letos pustil, byl o buzerantech, lesbách, o holce s pérem nebo o klukovi se dvěma dírama. Copak už se nenatáčí dramata o ničem jiném? Kdyby tomu aspoň název filmu nějak nasvědčoval, ale oni to pojmenují jako nicneříkající "Víkend". Asi si budu muset začít pročítat obsahy filmů, tak jak to dělá moje přítelkyně, abych se podobným čuňačinkám vyvaroval. Scény jako "sperma na břiše" či "umývání penisu ve vaně" dávají tušit, že je toto dílo určeno pouze čtyřem procentům naší populace. Na druhou stranu musím uznat, že romance mezi ústřední dvojicí je mnohem uvěřitelnější a přirozenější než v kdejakém vysokorozpočtovém ubuleném slaďáčku. A tak dávám alespoň tu jednu hvězdu. ()
scénář by bylo ideální převést do podoby rozhlasové hry. sestává víceméně jen z konverzací, v nichž se hrdinové zpovídají ze zážitků a emocí. k těm ovšem divák žádný přístup nemá, než právě z dialogy zprostředkovaného vyprávění. na hereckých výkonech proto stojí vše. slova musejí být podána přesvědčivě. ruční kamera snímající povětšinou fádní interiérová prostředí z nezvyklých úhlů a s mírným rozstřesením, tak spíše působí jen jako nenápadné ozvláštnění a příspěvek k všeobecné snaze o co nejnepokrytější civilnost. rozhovory jsou samy o sobě nezajímavé a nutně nudí, pokud se divákům nepodaří navázat pouto s postavami. velmi intimní průnik do života postav, o který autoři s úspěchem usilují, to usnadňuje, ale v posledku záleží i na vyprávěných příbězích samotných, na povědomosti situací a ochotě vůbec naslouchat vyprávění. s odvoláním k tomu se musím přiznat, že mě film osobně nijak neoslovil, ani nedojal, vlastně ve mě nevzbudil žádné zaujetí. ale s tím tvůrci počítají. sami dobře vědí, že jejich téma není pro většinu lidí atraktivní, a nechávají i o tomto hovořit jednu z postav. i základní princip, na němž je celý film vybudovaný, vlastně sami přiznávají ve scéně, kdy jeden z protagonistů váhavě odhaluje své city do diktafonu druhého. nejde o nich ambiciózního, spíše o relativně úspěšný pokus o náhled do starostmi sužovaného milostného života dvou homosexuálů a naději, že z etudy vznikne cosi hodnotnějšího. netřeba sledovat, stačí poslouchat, co zaznívá, a nechat to na sebe působit. byla by to tedy slušná rozhlasová hra, jak díky obstojně napsaným dialogům, tak díky uměřenému soundtracku, ale coby film jde o lepší průměr. ()
Realistický a velmi otevřeným způsobem zpracovaný příběh setkání na jednu noc, které se trochu protáhlo přes víkend. Úžasný Tom Cullen a Chris New. Mezi nimi to funguje parádně a není v tomto směru asi nic lepšího, než když se v gay filmech herečtí představitelé nebojí dát do toho všechno a "odhalit" se před kamerou, jako by tam žádná nebyla. Ta přirozenost a uvolněnost jde totiž hned poznat, a pokud to takto funguje, začíná pracovat ten nejsilnější prvek. Chemie. K tomu tu máme ještě úžasný scénář, který se nevyhýbá otevřeným diskuzím o sexu a vztazích. Žádná cukrlátka, ani patos. Jenom realita. V závěru filmu při scéně na nádraží jsem se neubránila slzám, a když spustil John Grant nádhernou skladbu Marz, mé slzy se protáhly i do závěrečných titulků. Víkend přináší jeden z nejsilnějších a nejotevřeněji natočených gay filmů posledních let. ()
Velmi realistické a civilní drama, které je i přes velké množství sexu a sprostých slov docela inteligentním konverzačním filmem. Na jednu stranu velmi otevřeným, na tu druhou však bez nějaké úžasné, všeobjímající myšlenky a poselství. Možná jsem ale prostě jen přesycena homosexuální tématikou, která se pro mnoho filmů stává hlavním prodejním artiklem; osobně mám radši filmy s homosexuály, kde je jejich orientace potlačena na pozadí a nedělá se kvůli ní nějaké obrovské haló. Protože až se budou točit takové filmy, dospějeme jako civilizace konečně do bodu, kdy se splní přání hlavních aktérů tohoto filmu, do bodu, kdy většina lidí nebude na ulici zírat na gaye jako na úchyly. [MFF Karlovy Vary 2011] ()
Homosexuální variace na Before Sunrise, v níž je jedno na jaké straně barikády divák stojí, protože výsledné situace a dialogy můžou být povědomé naprosto komukoliv. Po neděli následuje pondělí, tvrdé vystřízlivění a morální kocovina. Co je však skutečně škoda - že se s hlavní dvojicí nesetkáme za několik let právě jako s Jessem a Celine. Dialogově nejčistších devadesát minut festivalu. ()
Převážně konverzační záležitost, která nahlíží na gaye trochu jinak - tedy jako na dva normální milující lidi, kteří se cítí nepochopení okolím. Na nějaké úchyláky nebo homosexuální "stereotypy" zapomeňte. Je to inteligentní, je to příjemně romantické a přestože dost upovídané, divák se nenudí (pozn.divák, který není homofób!!). Neznámé tváře byly pro film jedině přínosem, přestože hlavní hrdina mi do oka úplně nepadl. Na jedno podívání dobré. ()
Jednorázovky jsou ta nejlepší a nejhorší věc na světě.... ()
Gay Before Sunrise roztažený na víkend. Co víc si přát? ()
Syrovější variace na Before Sunrise. Chystal jsem se k tomu docela dlouho a nakonec jsem nelitoval. Režisér Andrew Haigh umí perfektně zachytit atmosféru města (zde Nottingham) a herci jsou příjemně civilní. Skvělé dialogy zachycené ze života. Pod povrchem banálních epizod se skrývá emotivní (ovšem nepatetická) výpověď jednoho víkendového vztahu. ()
Překvapivě skvělá panelstory o tom, co se může stát mezi dvěma muži za jeden víkend. Film jsem sledoval se směsí zvídavé dychtivosti a blazeované znuděnosti, protože mám pocit, že sexuální orientace už dávno není nic, co by vůbec stálo za řeč. Ech, homosexualitu podle mě řeší snad už jen lidi, pro které je velká věc už jen slovo SEX. Na Víkendu nejvíc oceňuji kameru, dialogy a herecké výkony, naopak můj dojem trochu sráží jistý náběh k onomu strašnému filmovému klišé současnosti, že mezi dvěma lidmi - lhostejno jakého pohlaví - nemůže proběhnout čistě jen sex, aniž by to nebylo vzápětí poznamenáno nějakými emocemi. Panebože, proč lidi nemůžou prostě podléhat takovému primitivnímu pudu bez jakéhokoli básnění o citech? ()
Je to teda niečo iné, na čo som zvyknutý, ale s veľkým rešpektom, snahou porozumieť a štvorkou pív som to hravo dal! ()
Subjektívne tri hviezdy. On je to totiž asi lepší film než myslím; ústredná dvojica hrala perfektne (hlavne Cullen), scenáru nie je moc čo vytknúť, a kamera výsledku tiež dosť pomohla. Tá sa mi na tom vlastne páčila úplne najviac; Všetko to snímanie spoza rohu, cez medzery a tak, a hlavne ten záber na objímajúcu sa dvojicu v okne, ktorá je sama a spolu, sama v celom baráku, sama na celom sídlisku, na celom svete... - a hromada pekných myšlienok a detailov (scéna s konvicou); ale aj tak som to úplne nepobral. Zaprvé preto, že som podľa odporúčaní čakal homo Before Sunrise, čo sa nenaplnilo (dialógy sú tam dobré, ale do Linklatera to má ďaleko) a zadruhé, a preto dávam tri; je to prvoplánové. Kedy naposledy ste (mimo teen komédie) videli vo filme semeno? Queer nequeer, takto sa romantické filmy proste netočia. ()
Příběh dvou gayů, který může prožít kdokoliv. Na zamilování je někdy i víkend dlouhý. Spousta pro mě nechutných scén, ale i hodně emocionálních a smutných. Jinými slovy: " I tak lze prožít víkend." ()
Namlsán některými komentáři, pustil jsem si tenhle film. Výsledek je ten, že se mi dostalo bezesporu nejlepšího tématu s homosexuální tématikou, jaký jsem kdy viděl. Ústřední dvojice je vykreslena, jako normální, milující pár, plný citů a ne, jako uchyláci, kteří by se snad za svou sexuální orientaci měli skrývat nebo stydět. Když vezmu v potaz výborné herecké výkony a brilantní dialogy, nemůže být moje hodnocení nižší ani náhodou. Víkend není možná překrásný, pro mě je jen krásný a je to bezesporu jeden z filmů, který se mi letos vryl hluboko do paměti. ()
(2x) My dva a čas. Film, který poodhaluje a citlivě interpretuje nejintimnější sféry života gayů na pozadí syrově banálního příběhu náhodného setkání dvou mužů. Vtip. Melancholie. Magické fluidum prvních dní. Zranitelnost vlastního já. Nevyrovnanost se sebou samým. Vášeň. Strach z rozloučení, které musí přijít. Rozhovor, pojatý jako detailní analýza pocitů hlavních hrdinů, funguje svým způsobem jako dokumentární vhled do současného queer světa a hloubkou svého významu výrazně překračuje hranice běžného vnímání reality. Pokládá si zásadní existenciální otázky, k nimž nabízí několik variant řešení, ale přitom nesklouzává k znechucujícímu opovržení okolním prostředím. Pohrává si s protiklady a vlastně divákovi podvědomě vzkazuje, že homosexualita je zcela normální součást lidského života. Se všemi bolestmi i radostmi, které láska přináší. #Mezipatra 2011 ()
Takýto víkend sa môže pritrafiť každému ... zaľúbiť sa. Film je to veľmi prirodzený, skoro skutočný. ()
46th KVIFF 2011 - FORUM OF INDEPENDENTS - Fórum Nezávislých (Weekend / WEEKEND / Víkend) ()
Pěkné, autenticky zahrané a hodně konverzační. Ve Víkendu se střetávají v názorech dva různé pohledy na svět, ale nelze se k některému z nich přiklonit. Oba hlavní hrdinové mají svou vlastní pravdu, životní směr a cíl, čímž se nabízí otázka, jestli spolu i přes četné odlišnosti mohou být. Dynamický, ale krátký vztah dvou náhodně se potkavších lidí, kteří mají na to, aby se lépe poznali a prožili krásné chvíle pouze jeden víkend. Zkrátka velmi dobře natočený a do jisté míry i hodně komorní snímek, který vyniká univerzálním tématem a hereckými výkony obou hlavních herců. ()
Tohle je za plný počet bodů a to bez kompromisů. Jednoduchý film bez hudby a se skorodokumentární, nicméně nenápadně velmi chytrou, kamerou a scénářem, který tiše ohromí svou úderností, má sílu prvního májového polibku pod rozkvetlou třešní. A to hlavně kvůli hereckým výkonům. Jeden z mála filmů, kdy chci věřit, že ta láska byla opravdová. Bolestně upřímná výpověď, která je očišťující. Dechberoucí scéna, kdy jsou polibky už tak sladké, že nejdou unést a jediné, co zbývá, je, dívat se sobě navzájem do očí. ____ KOUSEK DĚJE Bože, kluci, ten víkend jste si měli prodloužit! Málokdy se vidí, takhle natočená láska. ______Vlastně je to příběh o jednom dotaženém a jednom neúspěšném comig outu. Protože nesmělému Russellovi se konečně podaří přijmout fakt, že je gay, zatímco extrovertní Glen, přestože je to zcela zjevné, si nepřipustí, že to, co tak zoufale chce, je vztah. Pořád se bojí, zatímco Russell už ne. ()
Občas by před sledováním filmu nezaškodilo přečíst si obsah, mrknout na trailer nebo projet galerii. Abych pak při sledování nebyl nepříjemně šokován jako se mi to stalo u Víkendu, kde jsem očekával relax u britské nezávislé romantiky v podání (žena – muž případně žena – žena :D ). Na dva pomatené ukňourané mlaskající teplokrevníky pronášející oplzlé (prý hluboké) dialogy: „Teď jsi porušil nepsané pravidlo, protože voníš mentolem a já smrdím po penisu a prdeli“ nebo přirovnání vůně chlebu pita ke spermatu, jsem nebyl připraven. A dalšímy podobně výživnými dialogy pro silné povahy se to v tomto artovém nezávislém dramatu, kde mimochodem každý heterák je homofob, jen hemží. Weekend je snímek určený i jak lze vyčíst ze zdejších komentářů snad opravdu jen pro stejně orientované jedince či pro přecitlivělé slečny/ženy. Souhlasit však musím s názorem, že film je nejspíš opravdu hodně realisticky a naturalisticky natočen, protože si nepamatuji, kdy jsem naposled tolikrát odvracel svůj zrak od obrazovky a použil rychloposuv. Mé hodnocení je pravděpodobně neobjektivní, ale víc jak dvě hvězdy dát nemůžu. Jsou případy znechucujícho (poutavě a k zamyšlení) a znechucujícího (nepříjemně) filmu a toto je ten druhý případ. Never more! // Jestliže herci hrající v tomto snímku nejsou i v reálu gayové o čemž především u Chrise Newa silně pochybuji, tak mají oba moje uznání. ()
Reklama