VOD (1)
Obsahy(1)
Komedie režiséra a hudebníka Petra Marka (Český lev za hudbu k filmu Protektor) a jeho přátel z divadelního sdružení Láhor/Soundsystem vypráví příběh manželů Radka a Johany, kteří přijíždějí inkognito na sraz adoptovaných, snažících se založit občanské sdružení. Rozhodují se totiž jestli budou adoptovat dítě a chtějí poznat „co z těch lidí vyroste“. Když se ale Radek ukvapeně představí pod cizí chatovou přezdívkou Skippi, stane se okamžitě terčem opovržení celé skupiny. Johana a Radek se i přes vyhrocenou atmosféru rozhodnou zůstat. Teprve teď se totiž "něco děje", něco osobního, a bude možné to pozorovat zblízka! Radek přijímá falešnou identitu "vyvrhele" se vším všudy a přitom s Johanou pozorují reakce ostatních. Během několikadenního pobytu v kempu Jordán, kde se sraz odehrává, vyplouvá postupně napovrch, že nejsou jediní, kteří něco skrývají. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (81)
Na můj vkus příliš programového amatérismu. Závěrečná scéna honičky super. ()
Tenhle film se asi nedá brát úplně vážně, navzdory všem nedotažením (nechtěným i záměrným) je to totiž legrace i zajímavý projekt, lidé spolu mluví životně, i když značná míra nadsázky je jasná. Co do chudého zevnějšku, pokud tvůrci ví, o co jim jde. V opačném případě, při velkém rozpočtu, to naštve víc. Netypický český film, no, jen houšť! ()
Ne a ne a ne. Uznávám estetiku trapnosti, uznávám syrovost Dogme 95, uznávám sociální kritiku, ale neuznávám Marka, který všechno tohle používá jen jako laciné alibi. Ten film mi přišel prvoplánový po všech stránkách - nevěřil jsem figurám, i ty nejlepší situace mi přišly zabité nějakým přepjatým a umělým teatrálním gestem, iritoval mě afektovaný barokní doprovod scén, které by bez něj neříkaly nic nebo jen málo... Navíc jsem pořád bojoval s pachutí zaumnosti, která to celé ničí. Ten film mi přišel jako pečlivě inscenovaný "verismus" a v důsledku mě tak zoufale míjel a rozčiloval, že mě to až zaráželo. Nikomu nepřipadá zarážející, že smích vzbuzují především postavy typicky "česky" chcípácké a zjevně mentálně vyšinuté - tedy krutě snadné terče? (chlap, který trpí patologickou utkvělou představou - nejspíš i ošklivým oidipákem - a chlap, který má tak nízkou sociální inteligenci, že když je omylem nařčený z pedofilie, brání se tím, že pedofila dál předstírá). Teoreticky je Nic proti ničemu přesně to, co mi v české kinematografii chybí - ale o to horší je deziluze. Prostě věřím víc zahořklému glosátorovi Sedláčkovi, než Markovi, který se podle mého rošťácky schovává za úmyslný diletantismus a přitom neříká nic víc, než to známé - že demokracie krachuje na egoismu, sobectví a omezenosti. Mávat v případě tohoto kempingového divadla jmény klasiků mi přijde trochu unáhlené. ()
Říct o filmu Petra Marka, že je to jedna z nejlepších českých komedií, by byla spíš urážka, protože pod souslovím "česká komedie" se zpravidla chápe snímek ve stylu líbezné člověčenskosti ala Menzel či Hřebejk. Podvratná improvizační etuda na téma egoičnosti lidí a fašistické bizarnosti fungování společných lidských podniků se dalece vymyká čemukoli z českého filmového prostředí za poslední roky až desetiletí. Lze se domnívat, že "Nic proti ničemu" dnes představuje stejné zjevení, jakým svého času musely být ranné filmy Miloše Formana. Jenže zatímco Forman si vystačil s bezprostřední realistickou stylizací a jízlivým obrazem malosti, Marek přichází se sofistikovaným vyprávěním, které nechá všechny nakousnuté motivy nedořešené a dotýká se většího množství témat. Vždy je radost sledovat dílo člověka, který o své tvorbě a jejím médiu přemýšlí. A co o českém filmovém prostředí říká fakt, že jeden z jeho nejvýznačnějších titulů natočil režisér, který nestudoval FAMU? Na druhou stranu lze doufat v nadějnou budoucnost když navzdory tomuto "handicapu" Marek na FAMU přednáší. ()
Vím, že je spousta z toho, čím mi je tenhle film protivný, záměr, a že splnil svůj účel. A je mi to jedno. ()
Když jsem vyšel z kina, ten film pořád běžel dál a já jsem byl jeden z herců. Asi tomu filmu nedokážu vyseknout větší poklonu. Přirovnání k Hoří, má panenko (nebo dokonce k ranému Fassbinderovi!) je zcela na místě a už chápu, jak se museli ti lidi v 60. letech cítit, když se na plátně viděli. Nesmírně poťouchlé a trefné. ()
Jako Forman ne, raný Fassbinder snad, trochu (Proč posedl amok pana R. ), ale jen co do té tezovitosti tématu - proti Fassbinderovi je to jako črta vodovkou nebo malinovou limonádou na umakartu v kuchyni, herecké soustředění, natočení přípravky před filmem (kdežto Forman i takový Konkurz natočil dobrodružně). ** Když snímá nudu a trapno Fassbinder, předvádí až obsesivní propracovanost, maligní posedlost detaily, minucióznost, z níž čiší vlastní tísnivá atmosféra. Petr Marek tu žádnou vlastní vynalézavou pozici, z níž by na své téma ukazoval, nebuduje a trapno a omezenost se mu tak rozlézají z postav a příběhu i do samotného vyprávění, natáčení, hraní - a i pokud by to byl záměr, je nenosný. Proč se plácat po ramenou za neumětelský střih, kameru a scénář, jak pěkně domácky a trapně se to povedlo, naschvál, když to stejně tak dobře může být opravdu odfláklé? Připadá-li mi, že se tu uměleckým záměrem omlouvá nechuť dotáhnout něco do konce pořádně, nezůstat u levného zachycení nápadu, není o co opřít protitvrzení. (To, že jindy Marek umí být vynalézavý a rafinovaně krutý, nestačí, aby tenhle film bezvýhradně fungoval. Nedotaženost je také významnou proměnnou Markových projektů.) Pokud je sdělením trapno samo a nic víc, pak nelze rozpoznat, kde končí. Komičnost trapna ještě není ironií nadhledu. Ošíváme se tu nad postavami a děním, nebo i nad dějem a filmem samotným? ** Proto právě nesedí srovnávat Nic proti ničemu s Formanem, Forman předvádí trapno a omezenost ostrovtipně, promyšleně a s bezmeznou grácií, nechává ho gradovat a vynikat o to víc, oč zřejmější je hranice - že bezradnost a nenápaditost, nekomplikovanost, lenost a rozbředlá prázdnota minimálně z jedné strany (k tvůrcům, nikoli k divákům) končí přesně na plátně. ** A také by se mělo mít na paměti, že existuje film Kurz negativního myšlení, kterým je tento snímek v mnohém mechanicky ovlivněn, aniž by to bylo přiznané, aniž by mu dostál či ho nově zúročil. ** ()
První (český) film věnovaný Mirce Spáčilové a zatím nejvtipnější film samotného festivalu. Při tom je v samotných základech podobně existencionální jako ostatní festivalová konkurence. Petr Marek těží humor z celé řady bizardních situací, ale nikdy nesklouzne k nucené parodii. Pro fanoušky MIDI LIDI, Čoko Voko a KAZETY povinnost. ()
taková mírná, česká, realisticky přesvědčivě zahrána vztahová trapárna o pokusu založit občanské združení "kdysi bezprizorních" v mezích zákona, přičemž jeho zakladatelé chtějí jen užít výhod sponzorem darovaných peněz. Keď divadlo STOKA svojho času parodicko-sarkasticky v jednej zo scén akejsi svojej hry popisovalo vznik komunity bolo to výstižnejšie a hlavne oveľa stručnejšie než toto. A čo je u mňa najdôležitejšie: bolo to vtipnejšie. ()
Pardon, ale tohle není komedie ani náhodou. Možná se díval dotyčný na Kdo je tady ředitel, rukopis mi totiž připadá stejný. Mě to nebavilo. ()
Nic proti ničemu je spíš Markův experiment než celovečerní film (proto je pro mě překvapením to nasazení do kin). Dokáže zaujmout, ale už bohužel ne překvapit (tajemství Skippyho nicku musí být leckomu jasné hned). Všechno je to spíše umná nadsázka s výbornou muzikou .. ()
Zajímavý amatérský profesionální film. Škoda jen že Petr Marek tříští svůj um do tolika různých projektů uměleckých činností. ()
Velmi výstižný název. Jen bych vyměnil první a poslední slovo. První za režie a poslední za scénář. Skutečně to vypadalo jako nic proti ničemu. Prázdno. Jednání a smýšlení postav mě...no, vlastně až odpuzovalo, chvílemi neskutečně přehrané. Osobní výzkum, strašně nenápadné, manželské dvojice a jejich další jednání bylo pro mě jednoduše nepřijatelné. Stejně tak rozlítané záběry a hudba z jiného světa. Amatérský film by měl sázet na kvalitu vlastní originality a fakt, že zde není uveden žánr drama, dotahuje podivnost tohoto snímku v mých očích na maximum. Takže to mělo být zábavné či, nedej přírodo, vtipné? ()
Pojetí žánru komedie je pod rukama Petra Marka určitě zajímavé. Hned se na internetových diskuzích začalo pod jeho jménem objevovat přirovnání k mistru Miloši Formanovi a veledílu Hoří, má panenko. Jenže pořád je mezi nimi propast plná rozdílů. Nestačí, že si oba filmy střílí z primitivů a zpátečníků. Forman staví na směšnosti, Marek na trapnosti, která už tolik zábavná není. Formanovi hrdinové jsou jednoduší, ale sympatičtí balíci. Markovi afektovaní a nabubřelí. Forman dokázal v závěru své komedie zobrazit scénu požáru, u které divák volně přejde od slz smíchu k slzám dojetí. Marek je k smíchu příliš málo a dojemný už vůbec. A nemůžu si pomoct, chápu záměr, ale ta kamera je vážně nekoukatelná. ()
Nejdřív jsem byla opravdu na vážkách - chci se té šílené kameře a deseti střihům do jednoho záběru smát a užít si je, nebo se mi z nich dělá nehorázně zle? Přistoupila jsem na tu první možnost a udělala jsem dobře - snímek jsem si neskutečně užila, příběh nebyl nic míň než dokonalý, dialogy perfektně rozehráté, postavy bavily i vzbuzovaly obrovské emoce a věnování? To už byla jenom ta pověstná třešnička na dortu. Petr Marek mě přesvědčil o tom, že experimentovat se dá ve filmu jakkoliv a že i herci ne tak slavných jmen dokáží podat jedny z nejzajímavějších hereckých výkonů! ()
Snad jediný český nezávislý filmař Petr Marek stvořil velice svéráznou komedii, která se značně ironicky věnuje okolnostem kolem zakládání jednoho občanského sdružení. Přitom nejde o žádnou politickou satiru, agitku ani moralitu. A dokonce končí akční scénou, doslova tedy honičkou, jakou také hned tak ve filmu neuvidíte. V něčem cítím dotek filmů ze „zlatých šedesátých“, jinde jakoby se potutelně usmívali producenti Klusák a Remunda. Jeden z nejoriginálnějších českých filmů posledních let si vystačí s málem, ale výsledek předčí očekávání (70%). ()
Kde je hranice mezi home-videem a filmem? Kde je hranice mezi improvizací a inscenací? Kde je hranice mezi trapností a trefností? Markovo mauzoleum chcípáckých a narušených postaviček nabízí víc otázek, než by se mohlo na první pohled zdát, přičemž samo je určitě pokládat nechce. V zásadě jde pak o film jdoucí proti všemu, ale stojící proti ničemu. Zároveň si neumím představit spektrum lidí, které ho náležitě docení tak, jak režisér zamýšlel. ()
Tuze rád bych sem napsal něco pěknýho, ale nemůžu. Fakt nemůžu. Možná to bylo tím, že jsem to chytil v půlce, ale vydržel jsem dvacet minut a radši jsem to přepnul na Óčko Gold (kde konkurenci tomuhle dílu udělali Hanička písnička a Lunetic). ()
Prostě skvělý film. Potěšíla mě návaznost na Nebýt dnešní. Ráda si to dám znovu, zvlášť když projekce na LFŠ byla barevně trochu mimo (alespoň to zmínil Petr Marek). Strašně moc mě baví sledovat dva různé přístupy k hercům - přístup Petra Marka a Roberta Sedláčka - a celkově herectví v jejich filmech. ()
Další film ospravedlňující pirátské stahování, páč dát za tohle prachy, to by byla tragédie. ()
Reklama