Režie:
Richard FranklinScénář:
Everett De RocheKamera:
Donald McAlpineHudba:
Brian MayHrají:
Susan Penhaligon, Robert Thompson, Robert Helpmann, Rod Mullinar, Julia Blake, Frank Wilson, Ray Chubb, Martin Copping, Everett De RocheObsahy(1)
Je v komatu... Přesto může zabíjet! Cynické zavraždění své matky a jejího milence bylo teprve počátkem Patrickovy „hvězdné kariéry“. Nyní sice leží v komatu na nemocničním lůžku, ale ani to mu nebrání pokračovat ve svých hrůzných činech. Jako své médium si vybral mladou sestru, se kterou dokáže komunikovat. A to není všechno. Mladík s vytřeštěnýma očima ovládá telekinezi natolik bravurně, že si nikdo v jeho okolí nemůže být jistý vlastním životem. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (33)
Najlepsi film co sa tyka telekinezy je genialna The Medusa Touch s Burtonom. Toto nebolo vyslovene spatne, len rezisersky nic moc - Richard Franklin natocil perfektny film Road Games 1981, este aj to Psycho 2 sa celkom dalo. Tu uz ale sa reziser dostal do vod siveho, sediveho priemeru - a z tychto vod je najtazsie vystupit. Skoda toho spackaneho zaveru, hlavne ked film divaka navnadi na fajnovu podivanu : 65 % ()
Nejprve jsem viděl předělávku (ne remake) z roku 2013, která mě (právem) nadchla, a tak měl u mě "starý" Patrick hodně ztíženou startovací pozici. Ale pochybuju, že bych hodnotil jinak a můj zážitek z něj byl intenzivnější, kdybych novou verzi neviděl. O horroru ani sci-fi samozřejmě nemůže být řeč, dejme tomu mysteriózní thriller... no, slabší odvar mysteriózního thrilleru. A místy i slušná komedie, třeba Patrickův závěrečný posmrtný reflex je fakt hlína. Atmosférou mi film místy připomínal (stejně jako darkrobykovi) Medusa Touch, ale záživností za ním daleko zaostává. Třetí hvězda tak leda za zajímavý námět a Patrickův vytřeštěný xicht. ()
HOROROVÝ VÝBĚR, ZEMĚ Č.39 - AUSTRÁLIE - Zručně natočené a po většinu času s funkčně silnou podmanivou atmosférou (což je přednost většiny australských hororů), ale nevyhne se to zbytečným místům a stejně jako u Her na cestách to není víc než mírně zestárlý průměr, který svůj námět nechce víc rozpracovat (třeba psychologicky). Pak by Patrick byl výraznější i hororovější, ale takhle sází jen na atmosféru, která sice je dobrá, ale nic navíc po ní nezůstane. Sedlo mi to ale víc, než remake, který má stejné vady a k tomu je ještě dost nudný. Z originálu si aspoň zapamatuji skvěle natočenou úvodní scénu či vracení se k motivům posmrtného reflexu žáby, ze kterého vzešla nejedna zajímavá, byť podáním rozporuplná scéna. Tu poslední jsem bral spíš jako projev zestárnutí díla než jako komedii, ale víc mě takhle "rozhodil" klasický hororový konec, který mě spolehlivě naštve vždy a všude. 3* ()
Film vzniká ve stejném roce jako o poznání lepší Dotek Medusy. I tak mne příjemně potěšil zvláštní atmosférou, zajímavým obsazením - nepříjemná vrchní sestra, doktor s žabím ksichtem (a se žábami bude mít jisté dočinění) a téměř démonický Patrick (jak dokázal bez mrknutí celou dobu třeštit oči?) - a velmi doborou kamerou, která snímá z neobvyklých úhlů a všímá si detailů. Hned úvodní sexuální scéna je zajímavě snímána v odrazu skleněné koule. Pomalejší tempo - běžné pro 70.léta - asi nebude vyhovovat dnešnímu akčnímu divákovi, mě však film ani chvíli nenudil. Filmů o psychokinezi je celá řada, blíže než ke Carrie má tenhle k zmiňovanému Doteku. Zřejmě omezený rozpočet nedovolil filmařům velkolepé destruktivní scény, dokonce i gore efekty se nekonají (snad kromě mučení a kuchání žáby, což ale není trikové). Kupodivu to ani příliš nevadí, film je pojat v ryze psychologické rovině. Výborná hudba připomene italskou školu a ani nemusíte vědět, kdo ji složil. Psát o nahotě v době internetu je nošením sov do Atén, ovšem ve své době to bylo pro diváky jistě příjemné. ()
V roce 1978, dva roky po hitové Carrie, vznikly hned dva filmy o mužských pacientech v kómatu, kteří ovládají telekinezi a terorizují tak okolí (plus sám de Palma se k telekinezi vrátil thrillerem Zuřivost). Australský Patrick je výrazně komornější než britský Dotek Medúsy, který několika scénami koketoval s katastrofickým filmem, a hrdina tu neovládá telekinezi od narození, ale rozvine se u něj až po upadnutí do kómatu, takže odpadá i flashbacková struktura Doteku - Patrick vlastně působí jako roztažení závěru Doteku na celovečerní stopáž. Pár scén skoro napínavých (třeba komunikace přes psací stroj), ucházející atmosféra, půvabná hrdinka a správně znepokojivý titulní komatózní podivín. A závěrečná lekačka a la Carrie. Druhý film thrillerového scenáristy Everetta De Roche a první z řady jeho spoluprací s režisérem Richardem Franklinem. ()
Reklama