Režie:
Gilles BourdosKamera:
Mark LeeHudba:
Alexandre DesplatHrají:
Michel Bouquet, Christa Théret, Vincent Rottiers, Thomas Doret, Romane Bohringer, Laurent Poitrenaux, Solène Rigot, Carlo Brandt, Thierry Hancisse (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Azurové pobřeží, 1915. Na sklonku svého života je Pierre-Auguste Renoir zasažen ztrátou své milované ženy, artritickými bolestmi vysokého věku a děsivými zprávami, že jeho syn Jean byl zraněn v boji. Jako zázrakem pak do jeho života vstoupí mladá dívka a starý malíř je naplněn novou, zcela nečekanou energií. Živelná a překrásná Andrée se stane jeho poslední modelkou a pramenem pozoruhodného omlazení. Jean se vrací domů na rekonvalescenci a stejně jako jeho otec podléhá nové, zrzavé hvězdě na Renoirově obloze. V středomořském ráji – a tváří tvář otcově přísnému odporu – podlehne této divoké a nezkrotné vášni… a postupně se v slabošském a válkou otřeseném Jeanovi začíná probouzet filmař. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (71)
Dá sa povedať, že tento film bol pre mňa kinder vajíčkom. Čakala som životný príbeh o maliarovi Augustovi Renoirovi a dostala som k nemu aj bonus navyše. Počiatky umeleckej filmovej tvorby jeho syna Jeana. Film s veľmi krásnym obrazovým spracovaním, príbehovo pomalý nie však nezaujímavý. Minimálne pohľad na svet očami Renoirovho najmladšieho syna Clauda bol hodný zamyslenia. Okrem toho ma film navnadil na to, aby som si pozrela niečo zo Jeanových filmov. Som zvedavá! ()
Abych se přiznala, tak příběhová linie filmu pro mě tentokrát nebyla vůbec podstatnou, ale já si připadala jak v obrazové galerii, kde nestíháte pro tu nádheru a množství obrazů ani dýchat. Květiny ve váze, šaty rozhozené na posteli, kojící matka, pikniky pod modrou oblohou, úžasné přírodní scenérie alá Renoir a mohla bych pokračovat. Atmosféra mě doslova vtáhla do té doby a já se brouzdala v potoce, ležela ve vysoké trávě a nasávala to hřejivé teplo, které vyzařovalo z Renoirových obrazů. A já souhlasím s mnohými uživateli, kteří napsali, že kdo nemá k malířství žádný vztah, tak to pro něj bude možná hůř stravitelnější snímek, ale já osobně byla nadšená a souhlasím s tím, co vyjádřil slovy ve filmu i Renoir : "Obraz by měl člověka potěšit. V životě je dost nepříjemných věcí.".Díky za tenhle vizuálně krásný střípek ze života mého oblíbeného malíře. ()
Atmosféra přesně jako na Renoirových obrazech. Díky tomuto filmu jsem objevila Jeana Renoira a s chutí se podívala na jeho tvorbu. ()
Vizuálně velmi silné.. opojný nadnesený reál bohémů.. a skvělý, v jedné z posledních rolí, Michel Bouquet. ()
Vizuálna farbičková nádhera, odporúčam pozerať v čo najvyššom rozlíšení. Dejová linka síce miestami pokrivkávala a niektoré jej pasáže nudili, ale do veľkej miery všetko zachránila perfektná kamera a krásny obraz. Stačí sa len ním nechať unášať a vnímať všetku tú farbičkovú nádheru, prepracovanú do najmenších detailov. Ako aj sám maestro Renoir vo filme poznamenal - obraz netvoria ťahy štetcom, ale farby - tak toto tvrdenie platí aj pre tento snímok. Inak páčilo sa mi aj to, ako Renoir vysvetlil, prečo nemá rád čiernu farbu a okrem iného nahej Ch. Theret to veľmi pristalo :). 75/100 ()
Sympatický vizuál nemůže zasuplovat Bourdosovu scenáristickou i režijní impotenci. Přehnaně rozmáchlý příběh si není jist, zda se chce věnovat Pierre-Augustovi, nebo jeho synovi Jeanovi. Takže se pro jistotu nevěnuje ani jednomu a stupidně klouže po povrchu. Tenhle film je jako prázdný džbán, mohlo by v něm být dobré víno, můžete v to doufat, dokud nenahlédnete, ale záhy zjistíte, že duní prázdnotou. Herce Bouquetova formátu je pro něco takového věru škoda. ()
Na základe spracovania mi jednoznačne vychádza, že ako tému filmu si tvorcovia zvolili motív generačnej výmeny, keď otec ešte umenie robí a syn ešte len začína. Film je teda o „predávaní štafety“. Skutočným tvorcom deja a hlavným hrdinom je štafetový kolík v podobe mladej modelky, takže to, že sa tvorcovia tak nápadne oháňajú Renoirovým menom mi pripadá až nečestné. Škoda, že ústredná postava nemá viac priestoru a že záujem mladého Renoira o kinematografiu nie je nijak vysvetlený, i keď paralela so svetlom v maľbách jeho otca sa priam núka. ()
Renoir je taký normálny film. Čo je zásadná výčitka tohto filmu. Film o oboch Renoiroch by mal byť výnimočný a nezabudnuteľný. Mal byť životnou úlohou Michela Bouqueta. Je "iba" jeho ďalšou skvelou úlohou. Inak film u mňa zabodoval svojou informačnou hodnotou, o súkromnom živote týchto dvoch velikánov som nič nevedel. Umelecky treba vyzdvihnúť kameru a hercov, scenár je tuctovejší. Ale kto povedal, že informačná hodnota diela je niečo menej, ako umelecká? Vadil mi dovetok, kde je porovnávaná kariéra Renoira ml. a jeho ženy, akoby ju tým tvorcovia chceli trochu dehonestovať. A to Renoir st. tvrdí, že si treba vážiť všetky ženy bez rozdielu. Čiže i keď ich kariéra skončí predčasne. ()
posledná scéna, ktorou končí film, je dojemná a maňifik... inak to je taký skôr nudný film, ktorý skôr stavia na výtvarnej stránke (kamera a scénografia sú fakt pekné, farby hravé), kde si oko polahodí na pekných ženských tvaroch a filmový milovník na to, že sa dozvie, ako sa k filmu dostal jeden z najväčších francúzskych režisérov a neposledným veľkým kladom filmu je úplne presný a famózny michel bouquet ako starý pierre-auguste ()
Od životopisného filmu by som očakával viac ako stvárnenie umelca na sklonku jeho života a permanentné nahotiny Christy Théret, hoci je na čo sa pozerať. A nemyslím tým len tie obrazy. Inak film bez šťavy, nejakej energie, ako by to malo ostať len v toma artovom pojatí, kde počúvate šuchot štetca o plátno a cvrlikanie svrčkov, no dejovo je film vyprahnutý. ()
Místy silný a dojemně působivý požitek pro mě vycházel z nádherné výtvarné stránky filmu, evokující přímo styl a atmosféru Renoirových obrazů, postavy mladého syna Jeana R. s čerstvou dramatickou zkušeností z války a inklinování k stále většímu okouzlením filmem (což dohromady krásně evokuje z pohledu děje teprve budoucí Renoirův filmový majstrštyk Velká iluze), a rovněž ztvárněním titulní postavy vyzrálým Michelem Bouquetem, který s léty našel v Renoirovi další zajímavou hereckou příležitost k pro něj dříve netypické poloze. Ono to vše zní krásně a v nejedné scéně skutečně krásné je, ale ve finále se nemůžu ubránit dojmu, že jako dvouhodinový životopisný film nabídl toho tento Renoir docela málo a také v tom málu zůstal často na povrchu. Vycizelovaná forma totiž silně dominuje nad obsahem, který se točí pouze kolem jediného období slavného malíře na konci života a ač mě v nejedné scéně forma uchvátila a více útržků ze života otce i syna mě oslovilo, bohužel vše se rozplzlo v povrchní romantice synka, nekonečně opakovaného motivu malování žen a v poměru vyprávěného obsahu a stopáže trvá dlouho. Škoda, otec malíř a syn režisér Renoirové si v podobně cíleném filmu zasloužili dohromady rozhodně víc. [65%] ()
Estetická lahůdka, ale jen pro toho, komu vystačí dvě hodiny se dívat na travnatý svah s olivovníky, starý dřevěný ateliér, Azurové pobřeží, gaučíky, polštářky, starého malíře s hlavou jak TGM a svlečenou Christu Theret, to vše v záři zapadajícího slunce. Krásné obrazy z potoka, od vodopádů, pod stromy, z trávy i na silnici, skvělá hudba, velká porce erotiky, o kterou se stará krásná Christa Theret v pravidelných intervalech a ke konci jí ještě vydatně pomůže dost možná ještě mladší Solène Rigot (kterou jsem si dokázal zařadit až po nápovědě, hrála v v nedávném francouzském remaku Pregnancy Pact). Kdo potřebuje tempo, akci, napětí, víc děje, ruce pryč, malování není pro každého! Cinema Mundi, 2014. ()
Za dvě. Za prostředí a za Christu. Dle mého nejhůře zrežírovaný film z prostředí impresionistů. Pomalé tempo mi nevadí, jde o to, že se jedná o barevné, nafouknuté nic. Slabý scénář, nejasná linie příběhu, několik krásných, obrazových výjevů a to je vše. Bylo to více o staříkovi nebo o synovi? Nebo o druhém synovi? Nevíme. Dovídáme se něco zásadního nebo zajímavého? Nikoli. Co nám tímto snímkem chtěli tvůrci sdělit? To je mi skutečnou záhadou. Kdo Renoira nezná, tomu ho nepřiblížili ani trochu. Kdo ho zná, ví několikanásobek informací z knih o umění, ze životopisů a dokumentárních filmů. Renoirovo obrazy nesmírně obdivuji, ráda chodím do galérií, které jimi disponují, ale film mě zklamal. Takový velikán si zaslouží lepší poctu... ()
Vizuálně pěkné, obsahově plytké. Má to svou atmosféru, ale nějak mě minulo vše co se ve filmu odehrávalo. ()
Režisérovi se podařilo přenést na filmové plátno celou tu nádheru Renoirových obrazů a dokonale vystihnout atmosféru, která provázela jejich vznik. Jsou to přímo vizuální orgie, doprovázené navíc krásnou hudbou. Děj filmu se odehrává v jednom z posledních roků Mistrova života, v době, kdy byl již hodně sužován nemocí a stářím. Jeho pozdní díla se rodila v bolestech a utrpení, ale přesto září pestrou škálou tónů jásavých barev. Malířovy moudré myšlenky a postřehy, týkající se života, malování a vnímání umělecké tvorby se jistě dotknou každého umělce a obohatí i člověka, který se sám alespoň dokáže z té krásy, kterou vytvořili jíní, radovat. ()
Christina Theret je přesně ten tip dívky, co se mě nelíbí. Pravda, ve filmu je nádherná a nedivím se, že Auguste Renoir zblbne, ale já bych ji ani nefotil, natož maloval. Jako vyňatek s Renoirova života je to velmi zajímavé, ale u toho bych zůstal. A bylo to celkem dlouhé, ke konci už jsem se nemohl dočkat konce. ()
Krásný a soustředěný film s téměř impresionistickou kamerou a sympatickými herci. Každá postava má co říct, každá scéna má svůj význam, každý obraz své kouzlo..Hezké a hladce plynoucí..Možná až příliš hladce(což nemusí sednout úplně každému)...... ()
Film jako takový na ty 4* není, ale absolutně mne zaujal život tohoto velice slavného umělce. Chvílemi vás to možná trochu nudí, ale vy budete na konci mile překvapeni tím, co vám chtěli filmaři především zdělit. Myslím, že se jim podařilo natočit příběh Renoirova syna s modelkou a říci tím to, co jsme nevěděli. Přeci jen byl jeho život asi zajímavější ve stáří. ()
Jako první budu pět chválu a to nečekaně na estetickou stránku věci. Ty nádherné odlesky slunce na kůži, tváři a ve vlasech... hra paprsků v listoví, trávě a hřejivé odlesky ve vodě.. to byl úplný světelný a prosvětlený orgasmus. Jedna z pravých podstat impresionismu - hra světla. Velmi povedený byl i záběr na ponoření štětce s barvou do sklenice vody... jak se barva rozpíjela ve vodě jako by žila svým vlastním životem. Co se týče pravdivosti filmu, tak když se to vezme kolem a kolem, je to založeno na pravdivých událostech, ale radši se v tom nechci moc šťourat, jestli ukazovaná díla sedí časově do období 1. světové války nebo ne.... jestli časově sedí ostatní skutečnosti a jestli tam v tu dobu mohly být tyto osoby... ale pro dobro filmu to nebudu řešit a budu tomu věřit (samozřejmě, že je to trochu přikreslené, aby z toho mohl být nedokumentární film). Líbilo se mi, že za modelku vybrali normální herečku, žádnou vychrtlinu, ono totiž takovou by Renoir nemaloval. Ale přesně takovou dcérku s bříškem a boky, i když na akty, jak jde vidět na jeho obrazech maloval dívky ještě plnějších tvarů (nevím, co je pravdy na tom, že by jim tloušťku přimalovával, jako to Andrée zmínila - že ji dělá vždy tlustou, ale zjistím, jak to ve skutečnosti bylo, dávám si to jako domácí úkol :D) Jinak ale vůbec ta Andrée aka Dédée byla pěkně vypočítavá. Taky nám tu bylo ukázáno pár technik Renoirem používaných jako nepoužívání černě - o čemž tu měl dlouhý monolog, o tazích štětci... ale jinak se z toho nečekaně vyklubalo od příjezdu Jeana milostné drama. Musím podotknout, že název je zvolen velmi chytře - pouze Renoir... protože ono to nebylo jen o Augustovi jako malíři ale i Jeanovi aneb co ho vedlo k režii filmů. Něco mezi 3 a 4* (opět)... je to pomalé, táhnoucí se.. ale vzhledem k té výtvarné stránce a poetičnosti, kdy má duše plesala, vítězí nad tím, že jsem se asi půlhodinu z filmu nudila. ()
Oceňuji vytříbené obrazové kompozice a respektuji způsob vyprávění. Ale nudím se. 1) Zaujali 26letý Vincent Rottiers (syn Jean) a 16letý Thomas Doret (nejmladší syn Coco). 2) Výstižný koment: Snorlax**. ()
Reklama