Režie:
Václav GajerScénář:
Zdeněk MahlerKamera:
Jaroslav TuzarHudba:
Luboš FišerHrají:
Václav Voska, Jiřina Jirásková, Eduard Cupák, Consuela Morávková, Hana Brejchová, Josef Kemr, Viola Zinková, Jan Libíček, Ferdinand Krůta, Vladimír Stach (více)Obsahy(1)
Na oblíbeného rozhlasového hlasatele si kolegové nachystají trapný žertík: kolegyně se mu v telefonu vydává za zamilovanou ctitelku. Osamělý muž zavětří milostnou příležitost a nic netuše, jme se pátrat po totožnosti neznámé ženy... S paradoxy si pohrávající pohled do zákulisí médií i na svéráznou milostnou zápletku však přesto neupoutá, je zbytečně rozvleklý. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (36)
Škaredý námět Ilony Bondyové a Zdeňka Mahlera ve formálně dobrém, standardním provedení 60. let. Pro ošklivost myšlenky něco takového točit (ve stylu italské nové vlny) nemohu dát více než 2. Podruhé bych určitě nechtěl vidět, o to více bych přál opakované promítání tvůrcům filmu a hlavní protagonistce, Jiřině Jiráskové, zvláště hlasitě... ()
Václav Voska září v příběhu jehož pointa je založena jednom jediném vtipu, který se ke konci promění v opravdu velmi drsný černý humor. Jo a za ten svůj fórek by si Jiřina Jirásková zasloužila minimálně třítýdenní pobyt v uzavřené garzonce s jelenem v říji. ()
Pomerne slabé, zvlášť ak prihliadnem ku krajine a dobe vzniku. Necítiť ani silný príbeh náhodne vzniknúcnej lásky, ani poetiku novej vlny a o komédiu sa celok obtrel len zboku. Tak to dopadá, keď si niekto chce z niekoho utiahnuť, sám pritom veľa humoru nepobral. Platí to ako pre obsah filmu, kde sa z pôvodne zamýšľaného žartu stáva vzťahová trapárna, tak pre formu, pripomínajúcu skôr tv inscenáciu ako aj pre herecké výkony, len v zriedkavých momentoch idúce na viac ako pol plynu. ()
Zdeněk Mahler patří k lidem, u kterých, ať dělají, co dělají, máte pocit, že to vždycky dělají maximálně precizně. A o jeho scénáři k "dramedii" Jak se zbavit Helenky to platí také. Zápletka je sice jednoduchá, ale ohromně působivá, navíc ve skvělém podání dvojice Václav Voska - Jiřina Jirásková. Obzvlášť se mi líbilo, jak film postupně černal. ()
Dle mne ne zcela vydařená komedie, jak chtěli v rozhlasové redakci napálit svého kolegu tím, že se do jeho hlasu zamilovala nějaká ctitelka. Lze vyzvednout jako obvykle standardní výkon V. Vosky. ()
Roztomilá pitomůstka s velikým Voskou..:-) ()
Prachjednoduchá blbsůstka, která by určitě u diváků ztroskotala, nebýt skvělého obsazení. ()
Václav Voska v netypicky civilní poloze člověka ze současnosti úspěšně zvedá jednoduchý námět z průměru. Zápletka zpočátku vypadala na blbý laciný žertík, ale líbilo se mi postupné stupňování psychiky hlavního hrdiny i jeho podivného vztahu s fiktivní Helenkou s nečekaně mrazivým vyvrcholením. Dle mého názoru je ale docela škoda, že dramatická linka příběhu nedostala víc prostoru a celé to skončilo docela urychleně v středometrážní stopáži. Na filmu oceňuju mimo jiné zajímavý pohled do zákulisí příprav rozhlasového vysílání v reáliích 60. let, včetně dokumentárního štěku s Antonínem Jedličkou. 70% ()
Kdo s čím zachází, tím také schází. Film, který je společným dílem Ilony Borské (předloha) a Zdeňka Mahlera (scénář), dává zcela vyniknout jak prostředí, v němž se odehrává, tedy pražskému rozhlasovému studiu, tak sarkastickým dialogům mezi Václavem Voskou a Jiřinou Jiráskovou. Původní nevinný žert, proměňující se bezděčným unikáním ze světa fádní každodennosti nicnetušící oběti v soukromé lidské drama s fatálními důsledky, není tak banální, jak se zpočátku možná jeví. Tvůrci totiž používají poněkud odlišné prostředky, a to i tam, kde bychom to vlastně nečekali – především v samotném závěru, kdy nikdo z přítomných nešetří ironickým pomrkáváním na diváka; je nabíledni, že toto demaskování přichází až v okamžiku odhalené (shozené) identity jednoho z protagonistů. Režisér Václav Gajer tento motiv zesílil už tím, že do hlavních rolí obsadil soudobé špičkové rozhlasové herce – Václava Vosku, Jiřinu Jiráskovou a Eduarda Cupáka. Film tím získal skvělý sebeparodický nádech (především Voskův ušlechtilý basbaryton, ale v jiném ohledu také drobný výstup Antonína Jedličky), něco, co divákovi zrovna napovídá, že je to všechno jenom legrace. V opačném případě by to byl průšvih. ()
8. 1. 2010 - 20% ()
Zdánlivě nevinný žertík je postupně rozveden do sladkobolnějšího příběhu dvou osamělých postav. Skvěle promyšlený detail - střih při telefonování hlavních aktérů a jejich paralelní hra s ponožkou. Za zbytečnou odbočku jsem považoval absurdní černý humor s úmrtím Helenky a následný pohřeb. ()
Trpká komedie o osamělosti, při níž jsem si nejednou vzpomněl na Wilderův Byt, přes slibný námět a skvělé herecké výkony naneštěstí troskotá na nedotaženém scénáři, jehož největší slabinou je dryáčnické vyvrcholení „aféry s Helenkou“. Vyprávění však vázne i na jiných místech; ohniskem vtipu jsou nepochybně dialogy Vosky a Jiráskové, zatímco to, co je obklopuje, zaráží (větší či menší) humoristickou i psychologickou bezradností a často připomíná úsilí o rychlé (a tedy ve výsledku zbrklé) převyprávění, o udržení kontinuity, kterou tak vlastně přerušuje. Tato nedůslednost, skicovitost sice dodává filmu jistou sympatickou syrovost, ale současně jej připravuje o integritu, o náladu i o výraz, který osamělosti mohl vtisknout, a proměnit tak drobnou anekdotu (s hloupou pointou) v nadčasové pousmání. ()
"Ta ženská musí být opuštěná jak polární kravín.." - "He he hee !!" - "Nene, tomu byste se neměla smát !! Jako redaktorka ženské rubriky.." ;) ()
Málo objevná zápletka, fádní dialogy, ve kterých to jiskří spíš méně než více. Nutný moralizující závěr. A přesto příjemné pokoukání na herce, kteří se mi nikdy neomrzí. A Jiřina Jirásková hned ve své první scéně podává svou definici tehdejšího rozhlasového zpravodajství, která je i na uvolněná 60. léta poměrně odvážná. ()
Samota tíží o tom není sporu jde o to jak se s ní vyrovnám. Jako suverénní dáma, kterou jen tak nic nenadchne a nepřekvapí a nebo jako suverén, který se obklopí krunýřem arogance. Námět nebyl až tak zoufalý, i když milionkrát použitý, dva kteří se nesnáší najdou v sobě zalíbení. Výborné herecké výkony jsou zde zadupány do země chvílemi zkratkovitým, nelogickým a těžko uvěřitelným chováním postav. ()
0/10 Po 30 minutach odsouzeno k vypnuti... Komedie bez ftinych momentu ;[[ ()
Výborná komedie s Václavem Kostkou a Jiřinu Jiráskovou. Atmosféra doby je zřetelná a intelektuální prostředí rozhlasu inspirující. Jeden z mála českých filmů, který skrze "české poměry" na mne nepůsobí depresivně. Je to zřejmě tím, že postavy filmu nepředstavují "reprezentativní vzorek" obyvatelstva. ()
"Kdybys hledal svoji ruku, tak ji máš u mě na koleně." ()
Kterak rozhlasová redaktorka bez špetky šarmu přivádí nejdříve do infarktové situace nepodařeným vtipem svého staromládeneckého kolegu, aby poté zjistila, že sama plane láskou, jenž ovšem nemá jiných příčin než nudu a zoufalost. Komedie bez vtipu, konfrontace bez jiskry. Věřím, že zmatený pohled pana Kemra byl ve skutečnosti opravdový, když zjistil do jakého projektu se to dostal. (spoiler) Doufám, že po skončení natáčení si všichni ze štábu uvědomili, jak pokrytecky by se museli cítit, pokud by sami sebe neodsoudili k vězení za špatný žert, tak jako to učinili svým filmovým postavám a též doufám, že scénarista a režisér bručí dodnes! ()
Názorná ukázka toho, jak se dá z naprosto jednoduchého nápadu udělat dobrý film. Stačí vymyslet primitivní zápletku ve stylu "Žert" od Kundery, obsadit dva až tři skvělé herce, vymyslet dobré dialogy a je to tu. Jirásková, Voska a Cupák utáhnou celý film bez problémů a s velkou grácií. Celou dobu má divák pocit, že ty vztahy mezi nimi jsou skutečné a žije jejich postavami až do úplného konce. Skvělé, jen konec malinko pokulhává, ale to se dá odpustit. ()
Reklama