Režie:
Wim WendersScénář:
Wim WendersKamera:
Lisa RinzlerHrají:
Rüdiger Vogler, Patrick Bauchau, Teresa Salgueiro, João Canijo, Manoel de Oliveira, Canto e CastroObsahy(1)
Režisér Friedrich Monroe má potíže s dokončením svého filmu o Lisabonu, proto si na pomoc zavolá svého přítele, zvukaře Phillipa. Ten však dorazí se zpožděním a zjistí, že Friedrich zatím někam zmizel a nechal po sobě jen nedokončený film. Phillip se rozhodne zůstat a pracovat dál na filmu. Je fascinován městem i portugalskou zpěvačkou Teresou. Friedrich se mezitím toulá Lisabonem a snaží se zachytit městskou atmosféru… Okouzlující a humorná roadmovie v režii Wima Wenderse! (oficiální text distributora)
(více)Recenze (49)
ocenenia : MFF Cannes 1995 - uvedené v sekcii "Un certain regard" ()
Většinu Wendersových filmů mám rád,ale tady bych mu navíc, za ten nápad takhle zapracovat do filmu Madredeus,ruce pobozkal. ()
myslenka se narodila slepa, vedouci vsak, co muze videt.. ()
Já nechápu, jak to ten Wim Wenders dělá. Opět jsem od něj viděl další skvělý film a dokonce už počtvrté v řadě hodnotím jeho filmy plným počtem. Lisabonský příběh je neskutečně příjemný film, který mě už od skvělé úvodní scény chytl svojí poetickou atmosférou. Velký podíl má na tom především precizní kamera a je z ní znát, že Wenders jako jeden z velmi mála režisérů naprosto přesně chápe poetiku přírody, krajiny, místa ale taky mraků (což chápe kromě něj jenom Benning). To mě přivádí k tomu hlavnímu, co chce film ukázat a předat - a to tu krásu a poetiku všedních dnů (tady konkrétně v krásném Lisabonu), která je všudypřítomná, jen ji málokdo z nás vnímá. To samé už ukazoval Dziga Vertov (o kterém tady párkrát padne řeč, i o Busteru Keatonovi), rozhodně nebyl jediný, ale kolik lidí tohle dokáže docenit? Moc jich není. Každopádně, mimo to je tu i romantická sekvence (která mi nepřišla dostatečně uzavřená, ale to je snad jediná vada tohohle filmu), celkem zajímavý příběh (který se vyvíjí dost pomalu, ale díky té poetické podmanivé atmosféře to vůbec nevadí), místy je to i vtipné, předá to pár zajímavých myšlenek a z celého filmu sálá velmi příjemná nálada. Na Paříž, Texas nebo Až na konec světa to nemá, ale i tak to je na plný počet a zatím se mi jenom potvrzuje, že Wim Wenders je velmi talentovaný režisér. 5* ()
nic a tak vela. zivot a lisabon a hudba. vsetko krasne. vsetko dokonale nedokonale. lusofonne krajiny su prosto magicke. ()
Zajímavý snímek nápadně připomínající Stav věcí. Ovšem podávaný mnohem lehčí a srozumitelnější formou. Jak jinak než dokonalá kamera. ()
Jistá poklona práce zvukařů. A také o ztrátě tvůrčí inspirace, je to zase jistá ztráta víry v sebe sama, tak typická u Wenderse, ale poněkud v chudém ději. Film zvedá snad jen kamera a občas vtipné scény, ale jsou tam spíše jen tak nahodile. A ani Rüdiger Vogler nemá šanci film zvednout. Je to určité vyznání lásky k věcem a místům, které mizí, protože musí ustoupit moderní době, kde takovéto oázy jiného rytmu života už nemají místo. ()
1923. hodnocený film: ()
Zápletka filmu mi až tak zajímavá nepřišla, ale co mne opravdu okouzlilo, byla hra se zvukem - sekvence, kdy hrdina projíždí různými zeměmi, o čemž se dozvídáme z frekvencí rádií, mi na dlouho utkvěla v paměti. Navíc jsem díky Wimu Wendersovi objevila nádherný hlas a projev Teresy Salgueiro - http://www.myspace.com/terezasalgueiro - A s ní i novou kapelu Madredeus. Hned jsem si tehdy běžela pro jejich CD Ainda... To je mi na filmech Wima Wenderse sympatické - vždycky pro mě objeví nějaké zajímavé místo a s ním i novou zajímavou kapelu:-) ()
Nejpoctivější a nejsmysluplnější film o filmování, který jsem kdy viděl (ač je práce zvukaře podána v některých ohledech hodně nerealisticky, ale o to tu nejde). Ohromil mě způsob, jakým je budována struktura jen zdánlivě minimalistického vyprávění, kdy se Phillipovým prostřednictvím postupně seznamujeme s městem a zároveň jsou nám servírovány střípky budoucího filmu, jehož podoby se můžeme jen dohadovat, naše představa je postupně korigována, zpochybňována, prožíváme si váhání nad metodou a smyslem a finální znovunalezení radosti z tvorby a hry – báječně jsem si užil to vnitřní hledačské napětí a tah, evidentní lásku ke krásným věcem na světě a ke kinematografii, která umí znovu a znovu připomínat zázrak jejich stvoření. A ta muzika (nejvíc cello, použité mému uchu v tomto žánru nezvykle a přitom lahodně), humor příbuzný němým groteskám („důvěřivé smlouvání s osudem“, říkal tomu tuším Vonnegut) a devadesátkové okouzlení Evropou bez hranic. ()
Výborně natočený film plný poetické atmosféry Lisabonu a klasických wendersovských úvah nejen o filmovém umění, kterými tak navazuje na svůj dřívější film Der Stand der Dinge, jehož úvahy o scénaristických a myšlenkových aspektech filmu rozšiřuje o filozoficko-uměleckou stránku filmařství. Méně důležitou, ale zajímavou součástí filmu jsou úvahy o nové spojené Evropě, která se postavám pomalu stává evropskou vlastí. ()
Nádherná kamera, jinak nuda a hrozné plky. Zklamání... Nemá to žádný děj, nikam to nesměřuje. Film na mě působil jako kabát sešitý z mnoha kousků látky - sice zahřeje, ale nikam bych s ním nešel. ()
Dělá mi problém o tomto filmu něco napsat - mám pocit, že s každým dalším písmenem toho udělám víc, než tvůrci tohoto veledíla. Pro mě osobně jediný silný moment - nácvik tklivé písně. Wenders to asi viděl nějak podobně, proto ji tady nechal zaznít v podstatě celou. Asi bych tomu porozuměl lépe, kdybych se filmu věnoval profesionálně. Takhle jsem neviděl příběh o geniálním režisérovi, který prochází uměleckou krizí, ale dvouhodinové nic moc o looserovi, který udělal tu chybu, že se na full time věnoval něčemu, co měl dělat po osmi hodinách v normální rachotě. Takhle už se dnes snad filmy nedělají..? A jestli ano, pak pro hrstku fajnšmekrů, které bude lepší zvát na projekce k sobě domů, než do kina. Obor se technologicky vyvíjí, a kdo točí filmy kamerou na kliku, ten holt patří do starýho železa. Nedá se svítit, tak to prostě je. ()
Wim Wenders unášaný zvukmi ponúka hĺbavé audiozážitky na výlete v Portugalsku. Nie je taký koncentrovaný ako pri svojich vrcholoch a scény radí za seba bez väčšieho významu, no tento trip si aj napriek tomu užijete. ()
Na rychlo spíchnutý snímek, který vděčí pauze u natáčení filmu Mezi mraky. Okouzlení režiséra Lisabonem a především éterickou hudební skupinou Madredeus dalo vzniknout meditační road-movie a zároveň pokloně filmařům, zvukařům zvláště. Žádné hluboké pravdy, "jen" snaha o zachycení ducha jednoho neobyčejného města. ()
2* za hudbu, jinak opravdu nevím co tím chtěl básník říci. Bylo tam pár usměvných chvil, které nebyly špatné. Ale prostě film bez děje, kdy se jeden typek prochází po Lisabonu s mikrákem, je trošku hodně málo. Nejlepší je asi cesta do Lisabonu, to má něco do sebe, ale postupem času film padne na dno a už se nezvedne. Závěr s opět nalezeným fridrichem je naprostý otřes a jeho rádoby filozofické kecy o filmu radši nechci ani komentovat. Řek bych tak trošku zbytečný film, zároveň můj první od Wonderse, což znamená, že budu před ním ve střehu. ()
" Naraz som nemal tri mesiace čo robiť a chcel som sa Lisabonu dostať pod kožu. Filmoval som tam už niekoľko krát, ale nikdy nie do hĺbky. Je to neuveriteľne krásne mesto, chcel som sa k nemu priblížiť a ukázať ho také aké je." WIM WENDERS. Ako sa Wim dostáva pod kožu mestu na najzápadnejšom okraji Európy, my môžeme vnikať do lyriky a filozofie samotného filmovania. " Vo filme môže kamera zobraziť okamžik, lenže ten už pominul. Takže film zobrazuje prelud tej chvíle a nemáme istotu, že existuje aj inde ako vo filme. Alebo má byť film dôkazom existencie okamžiku ?" A popri vnikaniu do tajov filmovačky si uvedomíme pravú filozofiu žitia. " Keby som mal možnosť predvídať a vidieť do všetkých záhad a múdrostí, keby som mal vieru, čo hory prenáša, ale žil by som bez lásky - nebol by som nič. ... prepadol ma silný pocit, že som nič. Čo hľadám, čo čakám od seba ? Keby som žil bez lásky, keby som žil bez lásky... Pane Bože, veď ja žijem bez lásky." ()
Na německý film dobrý, Wenders to jistí. Silně poetický příběh z filmařského prostředí s kapkou bláznovství a humoru. Vše brát s nadhledem a nechat se unášet, pomalu.. Rok jsem žil v Portugalsku a film je podobný. Pomalu, ale jistě, pokud se nebráníte, se vám dostává pod kůži, svým zvláštním stylem, až nakonec jste pohlceni a stýská se vám. Tak zvláštní pocit souznění a smutku - saudade. Atmosféra filmu zcela brilantně odpovídá životě v Portugalsku. A o tom vlastně film také hodně je. Povedený počin. 8,5/10 ()
75% - ako skoro vsetky filmy od Wendersa, ani Lisabonsky pribeh nevynika strhujucou dynamikou. Je to ale pomerne vtipne a hlavne je k filmu vyborna hudba, vlastne je to tak trochu cele o skupine Madredeus. Po vytvarnej stranke je to samozrejme skvele, ako vzdy. ()
Ešte vcelku znesiteľný Wenders, miestami na môj anti-arthrózny vkus príliš filozofuje, ale nakoniec prevládol príjemne jednoduchý príbeh so zaujímavou hudbou. ()
Reklama