Režie:
Oskar RoehlerScénář:
Oskar RoehlerHudba:
Martin TodsharowHrají:
Moritz Bleibtreu, Jürgen Vogel, Erika Marozsán, Kostja Ullmann, Lavinia Wilson, Sonja Kirchberger, Lisa Smit, Meret Becker, Wilson Gonzalez Ochsenknecht (více)Obsahy(1)
Očima tří generací a tisíců sádrových trpaslíků sledujeme film Sources of Life, autobiografický příběh rodiny spisovatele a režiséra Oskara Roehlera, jenž ve svém vyprávění použil milostné příběhy třech pokolení svých nejbližších příbuzných. Po druhé světové válce se veterán Erich vrací do rodného Německa, kde si připadá jako cizinec. Po válce vybuduje továrnu na výrobu sádrových zahradních trpaslíků a začne se svou rodinou hezký život v nové Spolkové republice Německo. V této rodinné sáze sledujeme životy, lásky a zklamání tří po sobě jdoucích generací, které nás provedou novodobými dějinami Německa. (Cinemax)
(více)Recenze (32)
Začátek byl nechutnej a dost mě odrazoval od pozitivního nalazení. Nakonec jsem ale byla naprosto spokojená. Hrozně se mi líbila barevnost všech postav. Rychle se vyvíjely a já s nimi v jednu chvíli sympatizovala a vzápětí jsem je nenáviděla. Perfektní práce s divákovými emocemi. Určitě bych ale zkrátila stopáž, ta byla šílená. ()
Křišťálový glóbus - výběr ()
Prameny života je ukázka dokonalé scénaristické dramaturgie. Film prakticky nemá žádnou klíčovou zápletku a se žánry se zde pracuje velmi nenápadně, ale čím déle ten film trvá, tím víc jsem byl závislej na každým záběru. Opravdu nádherně vykreslený život i jednotlivé generačně i vztahově propletené postavy. Kamera a herecké výkony jsou rovněž na vysoký úrovni a pokud jde o dlouhou stopáž, tak věř, že já po pár záběrech zcela přestal vnímat čas a naplno jsem se ponořil do pramenů, které bych bych nazval prameny lázeňské superfilmařiny. ()
Dost mě odrazovala délka filmu, ale nakonec jsem byl více, než jen překvapen Prameny života totiž někdy zvláštně a jindy naprosto přirozeně, vypráví příběh jedné rodiny a představuje nám ji v rámci tří generací. Tedy děda, táta a syn s tím, že vše rozjíždí po konci druhé světové války. I díky tomu se mi hrozně líbilo, že film se nebál představit nálady tehdejších dob tak, jak to prostě bylo s tím, že se dočkáte i některých ne zrovna příjemných postav, co pořád nepochopili, že Hitler byl zrůda. To, že film měl pár slabých momentů neřeším. Pořád mě na ty tři hodiny dokázal zaměstnat svým objemným příběhem tak, že na něj pravděpodobně nikdy nezapomenu. Je to taková totální výpověď tehdejší doby formou jedné obyčejně neobyčejné rodiny. ()
I když jsem Prameny života pro jeho délku viděla asi na tři zátahy, vůbec nic to neubírá na faktu, že se jedná o velmi kvalitní zpracování autobiografie tří generací. Na celém tomto projektu oceňuji hlavně rozmanitost charakterů jednotlivých postav, protože to bylo tím pravým kořením, které udrželo mou pozornost po celou dobu. Přiznávám, že ve výsledku mé sympatie získal asi nejvíc nejmladší z rodu, Robert, protože projít si tím, čím si prošel on a to bez větší úhony na jeho psychickém zdraví, je opravdu obdivuhodné. V závěrečném finále, kde se setkává po dlouhé době se svojí mamkou, bych osobně neustála, ale Robert z toho vybruslil tím nejlepším možným způsobem. Je to dlouhé životní putování s mnoha útrapami, málo radostmi, ale já myslím, že si určitě zaslouží větší diváckou pozornost. Kromě Moritze jsem neznala téměř žádného herce, ale všichni hráli tak přesvědčivě, jako bych tam v té době byla osobně s nimi.......výborné herecké výkony! ()
Velmi povedený snímek ukazující změny poměrů v Německu po prohrané druhé světové válce. Film je přesvědčivý a uvěřitelný zejména proto, že je vyprávěný prostřednictvím živoucích osudů konkrétních lidí, na nichž je znát osobní prožitek. I přes vražednou délku poutá po celou dobu pozornost. ()
Druhá světová válka skončila a mnozí zklamaní vojáci wehrmachtu se vracejí zpět do své vlasti. Mezi nimi je i Erich, kterému to trvalo bezmála čtyři roky než se dobelhal ze sovětského lágru až do svého milovaného Reichu za který bojoval doslova o svoje zuby a nehty. Musíme si uvědomit, že v té době nebyly žádné GPSky nebo chytré telefony, takže orientace v terénu veškerá žádná a proto to tomuhle mantákovi fakt trvalo bezmála čtyři roky, protože to asi vzal přes Rumunsko, Bulharsko a další vyspělé státy tehdejšího světa. A já pomalu začínám chápat, proč ten knírkatej pán prohrál bitvu svého života s touto skvadrou orientačních analfabetů, kteří se asi ztratí i doma ve své kuchyni. Když už se náš smradlavý skoro dědek doplazí před svůj dům, tak zjistí, že cestou někde ztratil své zuby a vlasů má taktéž poskrovnu. Ale větší šok je pro něj ten, že na něj nečeká žádnej uvítací výbor, ba právě naopak vidí, že místo dvou potomků má potomky tři a že jeho žena se stačila přeorientovat z plodné samice na prvotřídní ližpičku s jazykem dlouhým jako Gene Simmons z legendární kapely Kiss. Místo sebelítosti se dá dohromady a doslova se vetře do své původní rodiny a začne si plnit svůj sen tím, že otevře továrnu se zahradními trpaslíky a kapitalistický sen může konečně začít. Tak to jsem popsal asi první dvacetiminutovku tohoto tříhodinového maratonu u kterého jsem se fakt nenudil a který nás nechá kouknout za oponu rodinných zvratů této rodiny po dobu tří generací. Tvůrci nám nevnucují žádné politické pravdy jako to můžeme vidět u našich trapných filmů jako je například film Báječná léta pod psa, ale fakt se soustředí jen na naše hrdiny a na jejich radosti a strasti v průběhu takřka poloviny minulého století. Je to zábavné, dojemné, ale hlavně je to trochu jiné než ty americké snímky podobného typu a to hlavně v tom, že se autoři nesnaží za každou cenu divákům vnutit situační humor a necpou tam žádnou propagandu taktéž za každou cenu, prostě to nechají běžet tak, jak to je a bez nějaké srdcervoucí zápletky se dostaneme ke konci s naplněním vnitřního uspokojení a se sluncem v duši na sklonku dne. Takže tento snímek vřele nedoporučuji všem přátelům americké bukvičácké propagandy a taktéž všem přátelům národnostních menšin, protože tento film je čistočistě německá záležitost a kromě prvotní minely s lesbickou manželkou zde nevidíme scény na které jsme zvyklí z amerických homofilmů posledních dob. Pro všechny fanoušky evropského filmu, zejména toho německého je tento film povinnost a já dávám bez žádných skrupulí čistokrevných a zasloužených 100%. ()
Zvláštny film bez nejakej super silnej nosnej dejovej konštrukcie, no napriek tomu skoro tri hodiny zbehnú ako voda, lebo tie osudy chcete proste sledovať. Nemecké dejiny v druhej tretine 20. storočia boli veľmi turbulentné a zasahovali do životov bežných ľudí viac než tomu je dnes. A to sa odráža na zaujímavosti životných situácii. Malá a nenápadná sonda do doby. ()
Intimní portrét třech navzájem provázených generací nabízí upřímný pohled autora na své blízké, na okolnosti svého nešťastného dětství a na své vzpomínky. Mistrně vyprávěný příběh jednoho života je podán svižně, zábavně a díky řadě postav, jejichž charakter se neustále proměňuje, budete o této rodině a jejím osudu chtít vědět víc a víc. ()
na můj vkus poněkud dlouhé ale i tak moc kvalitní snímek ve kterém Moritz krásně hraje hajzla ()
Trošku předlouhá sága mapující životní osudy tří generací jedné rodiny v poválečném Německu. Nejvíce mě zaujal a dojal životní příběh generace nejstarší - dědečka Ericha, válečného veterána, který po příchodu z ruské fronty obnovuje výrobu ve své továrně na trpaslíky a jeho ženy Elisabeth. A hereckým výkonům jejich dvou představitelů taky tleskám nejvíc. ()
„Pramene života“ je filmom režiséra Oskara Roehlera (1959), ktorý ho natočil podľa svojej spisovateľskej prvotiny románu Pôvod (Herkunft) z roku 2011. Film začína príchodom jeho deda po 2. svetovej vojne zo sovietskeho zajatia v roku 1949, kedy boli prvé amnestie pre radových zajatých vojakov Wehrmachtu Sovietskou armádou. Vracia sa späť do svojho domova v Bavorsku ale film sa neodvíja históriou a spomienkami na zajatecké tábory, ale práve naopak ide vpred do ďalekej budúcnosti. Aj z toho dôvodu má tento film podtitul nemecká história rodiny. Spisovateľ ale aj režisér v jednej osobe sa celý svoj život vysporiadava so svojou minulosťou. Pre mňa osobne tento film bol sklamaním a omnoho lepším bol jeho film z roku 2010 Žid Süss - Film bez svedomia. Aj keď v Nemecku bol prijatý s veľkým rešpektom. ()
Ten, kdo od Pramenů života očekává společenskou fresku mapující vývoj Západního Německa po druhé světové válce, možná bude zklamán. Oskar Roehler totiž daleko větší důraz než na politiku a sociální ovzduší věnuje svému osobnímu prožitku, vzpomínkám vlastním či zprostředkovaným. Na třech hodinách rozvíjí intimní rodinné drama, které po celou dobu neopouští nejdůvěrnější sféru a vše je v něm podáno v maximálním citovém prožitku. Roehler nevytváří žádnou myšlenkovou nadstavbu či filosofizující rámec, jen s odzbrojující upřímností a s viditelnou chutí vypráví a vypráví, přičemž se v jemných a přitom působivých dotecích zabývá univerzálními tématy (dětství, rodičovství, manželské vztahy, generační vzpoura, dospívání, první láska i smrt). Každá epizoda je nevšední, protknutá zvláštní vnitřní naléhavostí a až familiární sdělností. Za mě rozhodně vyzdvihuji kapitolu věnovanou vztahu budoucího režiséra k citově vyvráceným rodičům, jež je jedním z nejtklivějších obrazů dětské osamělosti, které jsem měl kdy možnost vidět. Celý film nakonec uplyne jako řeka napájená neustále novými osvěžujícími prameny, rostoucí do šíře, která nakonec dokáže pozoruhodně obsáhnout všechny etapy lidského života. Stále silnější proud každou chvíli více a více strhává, společně s postupným poznáváním a proměnami postav, které jsou těmi životadárnými zdroji, které se spojují v jediný mocný tok. ()
Jak udělat z kýče šlágr je německá dovednost (Fertigkeit). Přitom expozice je překvapivá a docela zajímavá. V roce 1949 se na zajatce z ruské fronty obvykle čekalo u vlaku, tady se Erich musí do své vlastní rodiny prakticky vetřít. To se mu (bývalému náckovi, který od komunisty obdrží gratis zubní protézu) zdaří poměrně úspěsně a brzy si otevře továrnu na trpaslíky (Gartenzwerge), kterými zaplaví část Německa (zbyvající část se do Německa dostane až po otevření našich hranic). Pak už následují jen přeslazené milostné epizody a přepepřené vztahy s rodiči a prarodiči. Přitom je pojetí života jako generační sága Němcům velmi blízké, ale kampak tohle sahá třeba Buddenbroockům... ()
Pres zdejsi vysoke hodnoceni musim s vetsinou nesouhlasit - film me nezaujal, ba chvilemi az iritoval; dlouha stopaz filmu tomu prilis nepomohla. Nedokazala jsem se ztotoznit se zadnou z postav. Dej pusobil klipovite a nesoudrzne. Asi v polovine jsem si uvedomila, ze me vubec nezajima, jak se budou osudy postav dale vyvijet, a kam se bude pribeh ubirat; jednani i vzhled postav pusobily hrozne umele a vykonstruovane...a pritomna nadsazka byla prilis mala na to, aby se jednalo o parodii, takze se film pohyboval nekde na pul cesty a pusobil neprirozene. Abych si jenom nestezovala, mel film i par hezkych sekvenci, ale vysledny dojem nezachrani. ()
Dlhé ako týždeň pred výplatou. Ale skvelá sonda do života ľudí v daných obdobiach. Od oblečenia, cez správanie až po spôsob života. Takisto veľmi dobre zrežírované. Človek z toho tú knihu cítil. 3 z 5 ()
"Víš, tvoje babička, byla vždycky pramenem mého života ať se dělo cokoliv, jenže jsem jí to nedokázal říct. Ale všechno to stálo za to ne?" ...Moritz Bleibtreu & Jürgen Vogel = ve filmu záruka herecké kvality + má nekonečná radost vidět je společně hrát. :-) Němci opět dokazují, že umí natočit příjemný & koukatelný film o lásce - nejdůležitějším prameni života. ()
Ten film mne dostal. Drsný příběh německé rodiny po válce plný emocí. Vřele doporučuji. ()
Klobouk dolů před Oskarem Roehlerem, jestli tohle všechny prožil a jakž takž to emocionálně ustál, má můj obdiv. Spolu s ním sledujeme příčiny a důsledky proměn charakterů jedné (přiznejme si ne zcela typické) západoněmecké rodiny v průběhu 35 poválečných let. Sledujeme okamžiky štěstí, ale i smutné chvíle, zklamání a osobní tragédie. Dobře napsané, zrežírované i zahrané - přikláním se ke čtyřem hvězdičkám. ()
Tři hodiny utekly jako voda. Skvělý film. Smála jsem se i plakala. Zatím můj favorit na letošním festivalu. ()
Reklama