Režie:
Takeši KitanoScénář:
Takeši KitanoKamera:
Kacumi JanagidžimaHudba:
Džó HisaišiObsahy(1)
Druhý autorský film režiséra Takešiho Kitana v podmanivých scénách událostí jednoho léta v přímořském městečku před divákem odvíjí nesentimentální, ale současně vrcholně poetickou romanci. On je neslyšící a pracuje jako popelář, zatímco ona jako by trávila čas jen mlčenlivým následováním svého přítele. Její oddanost se nezmění, ani když mladíkovi učaruje surfování, kterému následně zasvěcuje svůj veškerý volný čas. Nevšední dvojici nechává režisér beze slov procházet zdánlivě obyčejnými událostmi, zatímco jejich okolí zabydluje roztodivnými komickými postavičkami. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (49)
Krásný snímek, jeden z Kitanových nejsoustředěnějších, s hladivě pomalou dynamikou. Dobré téma, silné myšlenky převedené do ještě silnějších scén, kitanovsky originální atmosféra. Vzhledem k tomu, že prostředí surfařů je mi celkem protivné (horší představa je pro mě snad už jen snímek o golfu či squashi), je až s podivem, s jakou chutí jsem film celou dobu sledoval. Kitano pracuje s různými klišé, ale díky jejich chytrému zasazování do kontextů nikdy nesklouzne do trapnosti či vyprázdněnosti. ()
Prolomit vlny Kitanovy estetiky (kamera pod sedativy, málomluvnost postav, pomalé plynutí) a pak se jen nechat poklidně unášet zpátky ke břehu. A když u toho experimentuje Joe Hisaishi, není o čem diskutovat, nasedáme. ()
Vlny - odlitky roztoužených očí. Zabořeny do hladiny moří trhají nebe na páry. Pak je utápí a mizí do hlubin z vrkočí. - Břeh - koryto z botek ušmajdaných všedností. Stále hlubší, hlubší. Za odlivu noří jdoucí pod hladinu - jako touha nenecházející míru rozkoše. ()
Presne tohle je duvod proc mit rad Takeshiho Kitana - plynule tempo, poeticka frekvence, diky vlnam uklidnujici az meditativni feeling, hudba Joe Hisaishiho a hlavne ve vysledku velmi originalni film. Natacet hluchonemy par jak chodi surfovat sice muze znit hodne ujete, ale je to super. Tak vidis, Takeshi, ze to jde i bez Yakuzy. 7/10 ()
Filmová meditace doprovázená uhrančivou hudbou. ()
Němý příběh posmutnělé dívky. Taková jarmuschovina s japonskou pří/pa/chutí. ()
Na Kitanově tvorbě je nejvíce fascinujícím faktem, že dokáže točit všechno možné a vždy si v tom zachovat svůj osobitý filmařský rukopis i přes to, že ty filmy vypadají úplně jinak. Ve srovnání třeba s Ten chlap je magor! jsou obojí dost rozdílné filmy, ale přitom v pár prvcích velice podobné. Scény u moře jsou krásný poetický film, který jsem v první půlce bral jako pětihvězdičkový film, který chytře pracuje s temporytmem, kompozicí (povětšinou) statických záběrů a hlavně s geniálním vedením dvou světů naráz; světa neslyšících a světa slyšících. Oba světy mezi sebou interagují, ale každý vše okolo sebe vnímá naprosto jinak - co hluchý kluk a jeho hluchá přítelkyně berou jako krásnou zábavu se surfem na moři, ostatní berou jako veřejně ztrapňování a vysmívají se jim, což ale oni dva nevnímají. Až jsem si říkal, že bych si to jednou měl pustit znova a bez zvuku a titulků, abych svět vnímal stejně jako oni. Tak experimentální sledování jsem ale napoprvé nechtěl mít a tak jsem i v druhé půlce pokračoval dál jako slyšící a bylo to správné rozhodnutí, jelikož jak se začne neslyšící kluk v surfování zlepšovat, oba světy se spojí dohromady a začne to celé být rozházené. Sice s jasnými postavami, ale všechny scény s nimi se střídají nahodile a filmařskou stránku už to nemá tak propracovanou jako doposud, zvlášť u práce se střihy. A na konci mě zamrzelo, že celá ta romance (o kterou tu nejde tolik jako o poetiku) skončila nejpředvídatelněji jak se jen dalo. A ačkoli to mělo svůj smysl, zamrzelo mě, že tak krásně rozehraný film skončí tak klišovitě. Škoda, jelikož jinak se mi to trefilo přesně do noty svojí poetikou a tyhle scény u moře mě opravdu bavilo sledovat. Nic to ale nemění na tom, že to stále je nadprůměrný film s magicky pomalou a příjemnou atmosférou, s charaktery vyvíjenými skrze obraz a mezi řádky (což mám hodně rád, když to někdo umí a Kitanovi se to tady povedlo) a půvabnou kamerou, která má každý záběr pečlivě promyšlený. A soundtrack (který se sice skládá asi jen ze dvou skladeb, ale naprosto mě nadchl a musím si ho někde sehnat) zajistil, že mé čtyři hvězdy budou čisté, ačkoli se mi to trochu příčí s tím, kam to časem upadlo. 4* ()
Kitanove filmy su tiche, jedno ci tam hra ci nie. Sceny pri mori su vynkou, ako jeden z mala Kitanovych filmov nemaju ani trocha yakuzacku zapletku.Ttrening budhistickeho formalneho filmoveho kludu, ktory Kitano neskor zuzitkoval. ()
Scény podfarbené hudbou sú úžasné, zbytok trocha pokrivkáva. ()
Příjemný poetický snímek, možno označit až jako lyrický, protože o nějakém ději se moc mluvit nedá (hluchý chlapec si zamiluje surfování, jeho nesmělá dívka jej v tom oddaně podporuje). Opravdu velmi, velmi pomalý, ospalý, tichý (takto neakčně a poklidně natočený závod jinde skutečně neuvidíte :-)), zkrátka typicky Kitanovský. A přestože jeho styl mám velmi rád, zrovna Scény u moře ve mně příliš nerezonovaly. ()
Jeden z nejnudnějších filmů, u kterého jsem se přesto královsky bavil :) ()
Další výborný snímek mistra Kitana. Minimum dialogů, krásná hudba a nádherný vzpomínkový závěr. Přesto i zde dávám "jen" 4*. Filmy Takeshiho Kitana se mi velmi líbí, přesto je mé hodnocení často na 90% a plný počet hvězdiček jim tak o vlásek uniká. Nevím čím to je - možná tou pomalou atmosférou, na kterou přeci jen nejsem tak úplně zvyklý. I když na druhou stranu čím víc snímků Takeshiho Kitana mám za sebou, tím více dokážu tuto jejich nezaměnitelnou atmosféru ocenit. ()
Můj první a hned trochu netypický film od mistra Kitaneho. Šum moře podbarvený nádhernou a poklidnou Hisaishiho hudbou, poklidnou a nádhernou jako je i celý děj. Skvělá filmoterapie pro vystresované dny. ()
Mňo, sice to na mě i doma zanechalo hodně pocitů a vzpomínek, ale asi bych to nedoporučil. Toto je až moc mimo hlavní proud... 6,5/10 ()
Taký malý meditačný počin, po celú dobu som doň zasnene hľadel, ako do šíreho mora a nechával sa nim unášať, k tomu hudba od Hisashiho......doteraz si plnými dúškami vychutnávam záverečné "scény u mora" a nechápavo krútim hlavou, ako ma tento film o surfovaní mohol takto dostať. ()
Na dialogy velmi sporý, tichý film, který zklidní i cosi ve vás a bez zbytečného či laciného patosu vám odvypravi jeden smutný příběh "hluchoněmé" lásky. ()
Srdeční záležitost! ()
Čo to malo byť ako? Teda, je mi jasné, že nie som cieľovou skupinou, ale ozaj neviem, čo by malo byť na tomto filme dobré? Veď sakra nemá žiadny dej, či myšlienku, nie sú v ňom vzťahy alebo akcia. A celý mi pripadal totálne o ničom. Niektoré zábery alebo aj scény boli podľa mňa úplne zbytočné a poslúžili len na toľko, aby natiahli stopáž. Inak by ten film asi nemal viac ako dvadsať minút (v mojej réžii). Navyše je to všetko točené v neatraktívnom a fádnom prostredí, čo ešte prehlbuje ten pocit stereotypu a človek ako ja sa tak môže unudiť k smrti. Mne sa to skoro podarilo, nedať si pred záverečnou polhodinkou (ktorá napokon aj tak trvala večne) sprchu. Ak to malo byť o láske, tak nebolo. Ak o surfovaní, tak tiež nie. Ale ak si Japončíci proste len robili piču, tak je to bezkonkurenčne za 5*(no to sa mi nezdá byť pravdepodobné). Takže ešte raz to zhrniem. Okrem tej ušatej hrůzy, ktorá ma určite ešte pár nocí bude strašiť, je ten film horúcim kandidátom na prvú priečku pomyselného rebríčku najnudnejších filmov, ktoré som kedy videl. Ale aj tento traumatizujúci zážitok beriem pozitívne - nech bude ďalší film, ktorý zhliadnem akokoľvek veľmi zlý, aj tak bude v mojich očiach neuveriteľne neskutočným majstrovským dielom. +Super to vystihla aj užívateľka matilda, s ktorej názorom sa dokonale stotožňujem. :) ()
Jednoduchy, na nic sa nehrajuci, a pritom fascinujuci pribeh nezvycajnej lasky. Laska je ta najviac klise filmova tema. Je tazke ponuknut divakovi nieco, co tu este nebolo a predostriet vlastny a neokopirovany pohlad. Kitano vsetky podmienky splna. Je originalny, nepokusa sa nam hrat na city vselijakymi tymi overenymi filmarskymi fintickami a presladenymi scenami. Prave naopak, ponuka hole fakty bez prikraslovania. Dvaja hlavni protagonisti pocas celeho filmu nepovedia ani slovo (on je nemy a jej to zrejme celkom vyhovuje), ani raz sa neobjimu, nepobozkaju, a napriek tomu im to verim. Na 200%. A tak to ma byt. ()
Malý, milý, ale také hodně smutný film. Nechybí Takeshiho typický humor a pár opravdu nádherných scén. ()
Reklama