Režie:
Takeši KitanoScénář:
Takeši KitanoKamera:
Kacumi JanagidžimaHudba:
Džó HisaišiHrají:
Takeši Kitano, Júsuke Sekiguči, Kajoko Kišimoto, Júko Daike, Kazuko Jošijuki, Beat Kijoši, Great Gidajú, Rakkjo Ide, Fumie Hosokawa, Daigaku Sekine (více)Obsahy(1)
Příběh muže, jehož pošle vlastní žena, aby doprovodil devítiletého Masaa na cestě za jeho matkou, kterou nikdy neviděl, je formou road-movie. Stylem je to ovšem opět kitanovsky pomalá, melancholická pouť, jakoby odnikud nikam. Jedním z charakteristických rysů Kitanova režijního rukopisu je totiž uvést diváka do příběhu, vnutit mu nezvykle pomalé tempo v rozvíjení děje i situacích a pak jej překvapit originálním zvratem děje, nečekanou reakcí, či překvapivým charakterem postavy, která podle všech vnějších znaků by měla být někým úplně jiným. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (136)
Milý film na dávné téma symbiózy dětské dušičky s drsným chlapákem. Přílišná neomalenost mi možná až tolik nevadila, protože jsem ji přičítal odlišnosti japonské mentality, co mi ale vadilo, byla nepřiměřená rozvláčnost, která filmu dost ubližuje. ()
Road-movie mísíci "laskavou" lyriku s infantilně groteskním humorem by stylem každý zařadil spíš například do Francie, než do Japonska - země samurajů, úchyláků, milovníků mangy a gangsterů. Přesto právě díky takto nezvyklému prostředí získává Kikudžiro punc neobvyklého dílka které chytrého diváka nechce jen dojmout, pobavit a pokud možno neurazit, ale zaujmout ho trochu víc, unést ho mimo reálný svět do fantasie a hravě anarchistického blbnutí. Ve většině komentářů se tu zmiňuje Kolja... to je těmi stopovými prvky děje snad i pravda, ale mě napadá spíš srovnání s Michelem Gondrym, kterému je tento styl nepomněrně bližší. A o děj tu opravdu vůbec nejde, respektive se tu takřka nevyskytuje - a to je nejspíš i největší vada filmu, který přestává být filmem a stává se pouhým slepencem scének bez nějaké vnitřní provázanosti, což rozmělňuje i jinak vcelku zajímavou závěrečnou pointu. 8/10 ()
Chobotničák nástup! :):):) ()
Japonsky humor-pro nekoho zvlastni... je v tomto podani velmi originalni. Presto je tato komedie "on the road" nabyta take silnou davkou vaznych nalad a reflexi. Dokonala muzika od Joe Hisaishido. ()
krásny, dojemný, netradičný, vtipný . . . japonský - všetky atribúty pre perfektný film ()
Tohle bylu utrpení servírované za studena. Nelíbilo se mi tady takřka vůbec nic. Nesedl mi ubohý příběh. Přičem jsem neměl problém se samotným nápadem, který je sice milionkrát okopírovaný, ale skrýval potenciál. To by se ovšem nesměl táhnout odnikud nikam. Nesedl mi ubohý humor postavený na tom, že hlavní hrdina je hulvát a rád uráží lidi kolem sebe. Nebylo to moc vtipné ani poprvé, natož to sledovat v podstatě 2 hodiny. Nesedlo mi ani zpracování, které se snaží působit děsně svěžím dojmem, ale v podstatě pouze zhoršuje orientaci v extrémně nezáživném ději. Tuhle sračku bylo třeba zhruba v polovině zrychlit na dvojnásobnou rychlost a zkrátit si tak utrpení. Zcela nesmyslně byl takhle mělký scénář roztahán do 2 hodin, a tak nebylo možné se vyhnout extrémně častému stereotypu. Jediné, co mi zde nevadilo byl hudební motiv, který ovšem nápadně připomínal jiné filmy. [9 %] ()
V časoch mojej mladosti sa nikto nepozastavoval nad tým, že vo filmoch sa hodne chodí, behá a zobrazujú sa aj ďalšie prozaické činnosti. Dnes mi to prekáža, a nielen mne. Filmári predsa nie sú platení časovou mzdou a tak nevidím dôvod na takéto zbytočné spomaľovanie deja. Sú filmy, v ktorých chôdza, bez a dokonca aj mlčanie majú svoj význam, ale v Kitanovej road movie mi ostal neodhalený. Kitano sa tak ani na piaty pokus nestane mojim obľúbených režisérom. ()
Když jsem před časem viděl z dílny Takešiho Kitana jeho akční krimi thrillery z přelomu 80. a 90. let, nedovedl jsem si vůbec představit postupný přechod pana režiséra např. až k takto poetické komedii s dětským hrdinou... a ona je tohle (snad až na jednu drsnější příhodu s pedofilem) vážně milá a příjemná záležitost, která se často nenásilně blíží k dojemnému filmu pro celou rodinu. Současně však Kitano v Kikudžirovi nadále zachovává svůj pomalý styl s věčně bloudící postavou a také přímočárým svérázným humorem (který je zde podobně jako v Sonatine přítomný někdy i ve střizích během nečekaného sledu záběrů). Na začátku cesty či seznámení s novými lidmi tu pokaždé figuruje nejistota, váhání, napětí... nenastane-li odmítnutí, z nutnosti pobýt spolu se vyvíjí vzájemné hledání a s typickým „kitanovským“ humorem, ke všemu opět s panem režisérem v hlavní dospělácké roli, se pak nalezení proměňuje v nejednu odzbrojující rošťárnu. Na styl plný pomalých poetických scén (mj. z podmanivého přímořského prostředí), často s náhlými skoky do takto spontánního humoru, jsem si chvíli musel zvykat, ale podařilo se mi naladit, že mi ve výsledku trochu překážely jen ty podivné snové sekvence, které mi až na tu poslední do zbytku atmosféry filmu příliš neseděly (nejvíc ta s opětovně se objevujícím pedofilem). Oproti tomu se mi hodně líbilo uvádění jednotlivých kapitol barevnými obrázky s psaným titulkem z hravého dětského pohledu. Inu, strejda dělá (také) blbiny... Oceňuji, že skrze strýčka Kikudžira coby poutníka na cestách, rovněž strádajícího a hledajícího, vysílá film rovnocenné poselství směrem k dětskému i dospělému divákovi. [85%] ()
Výsledné hodnotenie (86%) je podľa môjho skromného názoru trošku prepálené. Aj keď si osobne myslím, že je to nie vôbec zlý film, Kitano máva aj lepšie dni. Zábavné prvky sú občas zábavné aj preto, že vyznievajú veľmi komicky a trápne. Najlepšie sú na tom vážnejšie pasáže, ktorých je sakra málo a pritom snáď, ako jediné fungujú bezchybne. Emocionálne to teda nie je až také, aké to byť mohlo. Príbeh však plynie pomerne rýchlo a konieckoncov takýto filmový road trip nezabije nikoho. 70% ()
Chci bejt malej kluk a vydat se na cestu s Kikudžirem aneb ideální podívaná na /nejen/ nedělní podvečer. Kitanovsky pomalý děj je přerušován našimi výbuchy smíchu, aby je pak nahradily slzy dojetí v očich. Přitom to není ani bláznivá fraška ani dojemný kýč. Je to prostě Kitano, mistr svého řemesla, skvělý vypravěč i herec. ()
Další skvělý fim od mistra japonského filmu Takeshiho Kitana. Kikudžiro je jemný film o cestě kluka, který hledá mámu a divného, nezdvořilého, nezodpovědného, neschopného a hloupého, ale přeci jenom citlivého chlapa. Během cesty se mezi nimi vybuduje silné pouto. Film mě rozhodně ani chvíly nenudil, jen ty dlouhé pomalé záběry, mě ke konci už chvílema štvali. ()
„Všade dobre, doma najlepšie” • Malý chlapec Masao býva iba so svojou, stále pracujúcou babkou v tokijskej oblasti Šitamači, pričom jeho matka by údajne mala (po)bývať kdesi v meste Tojohaši, v prefektúre Aiči, súčasne sa nachádzajúcom na ostrove Honšú, kde sa taktiež venuje i nejakej určitej profesnej činnosti, aby povedzme mohla neskoršie poriadne zabezpečiť nielen samú seba, ale zároveň i svojho neplnoletého syna, čiže v podstate by sa dalo celkom podčiarknuť najmä to, že zrejme horúčkovito pracuje zrovna na tom, aby sa momentálne tieto nenaplnené idey, stali raz skutočnosťou? Rovnako sa tiež začínajú i letné prázdniny, a tak je hádam vari namieste, že syn sa konečne odhodlal ísť navštíviť svoju stratenú mamu, kedy táto nemalá vzdialenosť, ktorá ich vlastne od seba rozdeľuje, predstavuje celkovú trajektóriu takmer 300 km, čo si toto chlapča spočiatku trúfa samo zdolať, no našťastie mu vojde do cesty snáď nikto iný, ako jeho mimoriadne vulgárny, nevyspytateľný a nepredvídateľný「strýko」, a tak sa tým pádom sen razom premieňa na holú skutočnosť, čiže tento výlet náhle dostáva obrysy reálnych kontúr, čo by sa dalo práve teraz zdôrazniť presne tak, že odteraz začína i akýsi『Cestný výlet』s dvomi ústrednými, vekovo rozdielnymi, no i napriek tomu rovnakými, atypickými postavami, ktoré počas tejto strastiplnej cesty, stretnú aj niekoľko ďalších postáv, zohrávajúcich síce vtipné, no nepovedal by som, že kľúčové momenty, pritom pri jednej zásadnej scéne, by sa toto moje tvrdenie, vôbec nemuselo zhodovať s čírou realitou, a tak je potom nanajvýš možné, že táto exkurzia, maximálne tak poznačila len dvoch zásadných protagonistov, spomínaných na začiatku, nakoľko ostatné postavy zvyčajne len zručne sekundovali tým hlavným, pričom „sváko” v podaní Takešiho "Beata" Kitana, si zväčša spoľahlivo kradol celú snímku len vo svoj prospech, až sa mi vskutku videlo, že predstaviteľ Masaa, Júsuke Sekiguči, dokonca hral iba druhé husle, pričom bez jeho priamej účasti, by sme sa tentoraz vonkoncom nezaobišli, keďže pôvodný Kitanov scenár, pravdepodobne pozliepaný niekde v「Kancelárii Kitano」, je tomu (ú)plne prispôsobený, nastavený podľa najklasickejších smerníc, aké si dokážeme sami predstaviť, alebo nás nakoniec sám autor, vodí po celý čas trochu za nos, čo na to napokon poviete...? • Jedná sa o dosť príjemné strávenie dnešného popoludnia, na čo mi mimochodom poslúžilo toto sympatické spracovanie konkrétnej látky, ktorá bola predtým i následne potom, spracovaná v podobných variáciách, oveľa precíznejšími spôsobmi, no i napriek tomu mi tento pozoruhodný, kinematografický počin, prišiel, ako rozhodne inšpiratívny, ktorý by som jednoznačne všetkým divákom vrelo odporučil. ()
Přestože to hodnotím "jen" 85%, líbilo se mi. Není to film, po jehož skončení by člověk seděl a koukal do prázdné obrazovky, lezl mi však na mysl ještě dlouho. Díky tomuto filmu jsem se začal konečně zajímat o autora hudby Joe Hisaishiho (stačí, že jsem skladbu Summer z Kikudžiró prosadil bratrovi mé ženy na svatební video?). Film se mi natolik líbil, že jsem o něm na svém blogu napsal separátní recenzi http://scobak.blog.sme.sk/c/180987/Kikujiro-3373827425370701239822799.html. Můžete si tam poslechnout kompletní skladbu Summer :). ()
Kitano, tentokrát prakticky bez krve a pouze s jedním mafiánem, vypráví melancholickou road movie o cynickém muži a jeho malém doprovodu. Kitano naštěstí neumí být sentimentální a právě díky tomu je tato pomalá a nijak výrazná road movie, docela zábavná a originální. ()
Tři a půl. V tomto případě mi Kitanovo pomalé, rozvleklé tempo příliš nesedlo. Cesta byla poněkud zdlouhavá. Opět mě zaujala hudba Joa Hisaisahiho, byť ne na dlouho. Neustále se opakující motiv měl poněkud otupující účinek. ()
Masao zjistí, že všichni kamarádi ze školy odjeli na prázdniny a rozhodne se, že pojede za mámou, která žije v jiném městě, ale protože nemůže jet sám tak mu kamarádka jeho babičky dá jako doprovod svého hulvátského manžela. Hned od začátku je jasné, že s tímhle strejdou jako doprovodem ta cesta nebude vypadat asi jako sednutí na autobus a vystoupení v cíli cesty a díky jeho chování se celou dobu dostávají do velmi komických situací. Na cestě za mámou se dopravují různými způsoby kromě nějaké normální vlakové nebo autobusové dopravy a vždycky to vede k velmi humorným situacím, protože Kitanův strejda je asi jeho nejupovídanější role, jenže když otevře pusu, tak je to obvykle důvod proč se dostanou do problémů, ze kterých se ale vždycky skoro až zázračně dostanou, jako například ve scénách v hotelu, s řidičem kamionu a dalších. Na cestě se setkají s různými dalšími lidmi jako třeba mladá dvojice, co je kousek sveze a pak si s nima hrajou na louce nebo hodný strejda a strejdové špekoun a plešoun, se kteří přinesou další spoustu humorných scének. Do toho je tu pak ještě i pár zajímavých snových scén malého spícího Masaa, kdy se Kitano snažil zpracovat jak můžou vypadat veselé i strašidelné sny malého kluka. Do toho ještě i pár dojemných scén a je z toho asi nejvtipnější a nejmilejší road movie komedie vůbec. :) ()
Takeshi je nie len riadna držka, ale aj veľmi šikovná hlavička a vo svojom veľkom srdci si zo všetkého najradšej hýčka zmysel pre sebairóniu a zdravý sarkazmus. Čo sú kombinácie, ktoré práve v tomto filme využil nadmieru. Istý autorský zámer tu bol určite prítomný od prvej klapky, mnohé momenty pôsobia ale natoľko vzdušne, že ak nie sú plodom génia, tak musia byť výsledkom improvizácie, momentálneho podnetu. Pán tvorca sa pri nakrúcaní vyhral ako malé dieťa a to finálne objatie Kikudžira s Masaom bolo podľa mňa v tom istom momente rovnako vrúcnym objatím Takeshi Kitana a Yusuke Sekiguchiho. Bavil som sa a pookrel spolu s nimi. Skvelá parta! ()
Když jsem si pustila film a viděla osamělého chlapce Masaa a trochu natvrdlého strýčka Kikudžira (bezchybně zahraného režisérem), zajásala jsem, že jsem si vybrala dobře a těšila se na jejich cestu, doprovázenou krásnou hudbou Joea Hisaišiho. Příběh se slibně rozvíjel a během 120 minut kvalita a poutavost neklesla, právě naopak, objevilo se tam i několik vtipů, které rozesmějí, zejména v podání Kitana. I přes to, že jejich cesta trvá na plátně dvě hodiny, tvůrci nemuseli řešit problém nedostatku nápadů, jak se bohužel často stává. Nápadů totiž měli dostatek a dokázali je ztvárnit tak, aby bavily. ()
Arigato a domo mr takeší. Na tento film som sa od neho tešil najviac a výsledný dojem z neho je ešte lepší ako som očakával. Žiadna samoúčelná scéna, žiaden pátos ani slzy ale len úprimnosť ktorá robí s tohoto snímku nezabudnuteľný zážitok. To že Kitano je skvelý herec dokázali snímky ako Battle Royale alebo Ohnostroj ale aj napriek jeho hereckému majstrovstvu v samurajovi je toto jeho najlepšia rola. Jeho zo začiatku komický hrdina prejde do tragédie aby neskôr sa mohol stať normálnym človekom a verte mi že jeho premena je neskutočne zábavná a pôsobivá. Kitanov svet je plný bizarných alebo roztomilých postavičiek a inak tomu nie je ani tu - dobrý strýko, tučný strýko a holohlavý strýko sú asi najlepšie postavičky s ktorých sála úprimnosť a štastie a každý z nich má svoj sen. Kitano nám tiež ukazuje odvrátenú tvár- pedofília, jakúza, opustenie matkou, hazard ale zo vvšetkého sa hlavný hrdinovia vysekajú aby mohli ísť ďalej tak tiež si Kitano uvedomil že aj keď niekam ideme tak sa musíme prirodzene aj niekam vrátiť väčšinou na miesto ktorému hovoríme domov a cesta späť je rovnako zábavná ako cesta tam. Veľmi sa mi páčilo rozdelenie kapitol pomocou pohyblivých fotografií. Mr Kitano You are a god! ()
První polovina nuda, průměr. Potom ale Kitano nasadil vtip, poťouchlost a dotáhl filmový zážitek. ()
Reklama