Kamera:
Alejandro de PabloVOD (1)
Obsahy(1)
Na počátku celého projektu stála myšlenka natočit příběh o únosu, do něhož by bylo včleněné téma Stockholmského syndromu. Nakonec se tvůrci rozhodli vybrat si méně přímočarou cestu a natočit příběh ze zdánlivě každodenního života. Sledujeme především čistě psychologický film, který je postavený na principu, kdy divák je nucen přemýšlet spolu s postavami o nich, o jejich motivacích, způsobu uvažování a záměrech. (La Película)
(více)Recenze (34)
Navzdory minimalistickým prostředkům (film byl financován skrze crowdfunding) i pojetí to má až překvapivě hezkou vizuální stránku, která v prvních dvou třetinách zajímavě vystihuje atmosféru nočního města, v poslední třetině zase nabízí působivé kompozice záběrů v interiéru. Ačkoliv Stockholm nedosahuje takové přesvědčivosti a vztahové chemie jako trilogie Před úsvitem/soumrakem/půlnocí, i tak se na první část plnou vzájemného oťukávání a přesvědčování dobře kouká a film je tak vlastně napínavý neodhadnutelností svého vývoje. V tom se ovšem ke konci celkem utápí scénář, neboť se vydává cestou možná zajímavých, ale skoro až laciných a rádoby-kontroverzních zvratů, které nevyplývají z nastíněných motivů postav. Když film skončí překvapivě a nás to šokuje, je snadné se oddat tomu, že se jednalo o neobvyklý zážitek - zrovna tak se ale může jednat o zvrat, který je zde jen na efekt, neboť si scénáristé už nevěděli rady. ()
As Bestas patří mezi mé nejočekávanější evropské filmy, tak proč si nedoplnit i dlouho odkládaný raný film jednoho z nejlepších španělských režisérů současnosti. Perfektní casting. ()
Jako kdyby mně bylo osmnáct, plus mínus, tak jsem to cítila a v myšlenkách se tam párkrát ocitla, když jsem tu dvojku poslouchala. Některé situace byly jak přes kopírák, to postupné oťukávání, nedůvěra, zvědavost.........až, ano až tam. Jen jsem byla trochu zmatená tou poslední čtvrtinou příběhu, kdy jsem měla pocit, že se Rodrigo s Isabel opravdu nemohou dohodnout jak dál a tudíž se to odrazilo i na té dvojici, která začala jednat tak trochu iracionálně a ani prášky mi tentokrát nestačily zcela pochopit následné jednání. Škoda, jinak bych dala jasnou pětku, ještě o tom popřemýšlím....... ()
„Muži jsou prasata.“ - Jsme romantici.“ - „Tomuhle říkáš romantika?“ - „Ano. Hledáme lásku úplně všude, nehledě na to, jak moc je to pravděpodobný.“ - „Takže v nás 2 věříš nehledě na to, jak moc je to pravděpodobný?“ - „Kdybys jen věděla, jak moc v nás 2 věřím.“ Ale myslí to vážně? Není vše, co řekne, pouhá lež? A co dívka, neskrývá něco? Během společně strávené noci a rána se ti 2 o sobě mohou hodně dozvědět, nebo třeba také skoro nic…Pravda, zpočátku mi mladík, který sršel až nezdravou sebejistotou, příliš sympatický nebyl, ale postupně se to změnilo. Bavilo mě totiž jejich povídání. V jednoduchých dialozích může být síla, pokud mají šťávu a funguje chemie mezi postavami…a to je případ i tohoto filmu. Zároveň se mi líbilo, jak jsem si nemohl být zcela jistý, kam se příběh vyvine. Tím spíš, že ráno „po“ není z „nejromantičtějších“. A pak přijde závěr…po něm vám sice film v hlavě dlouho zůstane, ale o dívce toho víte příliš málo na to, abyste pochopili, proč přesně to udělala. Kvůli tomu „jen“ silné 4*, jinak velká spokojenost. ()
Prečo len väčšina žien naletí na pekné, no povrchné rečičky? Keď je chalan po fyzickej stránke k svetu, tak má u žien z polovice vyhrané, stačí už len netrepnúť nejakú hovadinu a žienka časom na to skočí (našťastie nie všetky)... To ale neplatilo pre žienku vo filme. Tá to mala veru dobre premyslené. Film je rozdelený na dve polovice, tmavú a svetlú časť. V tej tmavej ide práve o tie rečičky a vzájomné oťukávanie sa dvoch sympatických mladých ľudí, no a v tej svetlej sa deje všetko to podstatné čo divák od drámy, šmrncnutej kvapkou psychológie, očakáva. Žienka elegantne mužovi dokázala, že je kretén a prečo je kretén. Úplný koniec sa mi už zdal trocha cez čiaru. Na to, aby to takto skončilo sme o postave tej dievčinky vedeli príliš málo. Nemalo to preto žiaden efekt. 70/100 ()
Nápad zajímavý, ale ve výsledku mě to spíš neoslovilo. V momentě, kdy se film přehoupne do druhé části (která se na rozdíl od té první - noční - odehrává ve dne), mě to už tak nebavilo, a z výsledného rozuzlení jsem byl poměrně i rozčarovaný. Na mě to působí dojmem jakési scenáristické nemouhoucnosti, kdy je neschopnost vypointovat nějak smysluplně film zamaskována rádoby šokujícím vyústěním. Ani název mi k tomuto filmu moc nesedne, protože se Stockholmským syndromem to nemá v podstatě nic společného. Trávit po zhlédnutí čas hloubáním nad tím, co měl ten konec znamenat a co to je vlastně za film, je podle mě ztráta času. Viděl jsem lepší filmy, které si vystačily s minimem herců i prostředků (rozpočet Stockholmu byl 215 tisíc euro). P. S. Nechápu, proč jsou zde uvedeni 3 režiséři, když to natočil jen jeden (Rodrigo Sorogoyen del Amo, narozen v roce 1981 v Madridu). ()
Ty koňo, výborné dialogy! Stupidita striedajúca sa s geniálnosťou a naopak. Toto som veru nečakal... ()
Někdy si připadám jak ta holka. Takže za mě dobrý! ()
Na začátku, typická hra na kočku a na myš, na konci docela haluz. Ještě, že jsem si nepřečetl obsah, o to bylo moje překvapení, ve druhé půlce příjemnější, mrazivější a ke konci překvapivější. Jsem moc rád, že tyhlety věci mám už dávno za sebou a můžu je v poklidu sledovat v televizi a kochat se, jak se postupně rodící vztah mění v drama se vším všudy. Tak a teď raději nějakou komedii a bez terasy, prosím. ()
Tak tento film sa nádherne pohral s mojimi pocitmi. V prvej polovici to boli dvaja ľudia, ktorí mi boli nesmierne sympatickí a bavili ma. V druhej polovici nebolo väčšej podivínky a väčšieho chrapúňa. Ani sama neviem, kto mi za svetla viac liezol na nervy ... ona či on ... a komu mám vlastne veriť. Nádherný vizuál, dobrí herci, výborné dialógy a zaujímavý príbeh, ktorý pokračuje vo vašej hlave. ()
Dost zvláštní film, jenž mě zmátl už samotným názvem. Říkal jsem si pořád, kdy už ji teda sakra unese. Vždyť za ní pořád jen běhá, žvaní, dělá kraviny a balí ji všemi normálními i trapnými způsoby. Až mi došlo, že šlo o účel a netradiční pojetí Stockholmského syndromu, které mě ale úplně nechytilo za srdce. ()
Ona a on trochu jinak. On má na čele viditelně napsáno, co je zač a ona to tuší, cítí, přesto mu neodolá. Pro něj je to běžná praktika, pro ni zcela výjimečné střetnutí. Závěr v bílém byl teda mazec... ()
Někdy stačí dva herci a vaši pozornost to na 90 minut udrží. ()
Myslím si, že ľudia by sa nemali pre uspokojenie vlastného blaha navzájom zavádzať. Hlavne ak o sebe nič nevedia. Ono totiž nie je každý suverén ako Él ... ()
Ouu. To bylo. Nápadité, zábavné, hezky „vystylované“- jak vizuálně tak zvukově. (Scéna s výtahem a hudbou byla hodně povedená.) Skvělý scénář, dialogy i herci. Snímek měl spád Jediná věc mi malinko vadí, že je tak málo vysvětlivek okolo všeho toho co se stalo. Chtěla bych prostě vědět víc. Ale možná i v tom má tenhle film to kouzlo, člověk se vlastně nedoví nic. Nic o tom co bylo, co bude a když se nad tím zamyslím, tak i to, co bylo ve filmu je vlastně možné pochopit z několika úhlů pohledu. Každý se vlastně asi udělá trochu jinou představu, dospěje k trochu jinému závěru, ale najde si v tom prostě „ to svoje“. Já nejsem člověk co si rád věci domýšlí, co hádá jak by něco mohlo být, takže teď trochu váhám jestli dát pět hvězdiček, ke kterým to směřovalo (zejména pak někdy od poloviny filmu), nebo jen čtyři. Rozhodně ale doporučuji ke shlédnutí. Docela by mě zajímalo jakými všemi možnými způsoby si různí lidi tenhle film vyložili, jak ho pochopili… myslím že bych se i já pak mohla dívat na to co ve snímku bylo trochu jinak….a konečně možná ne jen na to co bylo ve filmu, ale na mezilidské vztahy vůbec. (A teď nemyslím, jen tenhle konkrétní „typ vztahu/situaci“.) Kdybyste měl někdo náladu, čas a chuť, tak bych byla otevřená debatě, nebo prostě jen výměně názorů a náhledů na tenhle film :) Slabších pět. ()
SPOILER! Kecal a jebal - to sú dve slovíčka ako sa dá scharakterizovať povaha hlavného hrdinu.Podstate tak ako snímka plynula mi nebolo jasné akým smerom sa bude vyvíjať jej obsahová časť a čo si mám od nej sľubovať.Drvivú väčšinu snímky pozorujeme a načúvame dialogom dvoch osôb pričom jeden je dobrým hercom,druhá nedôverčivým no i tak poriadne naivným dievčaťom a okolo týchto hlavných postáv je rozvinutý tak minimalistický príbeh,až sa mi zdá smiešnym ho pretaviť do filmu (mimochodom akoby vystrihnutý zo života) a tak ako im dvom aj mne sa z toho chce skákať zo strechy. ()
Tvorbu režiséra Rodrigo Sorogoyena jsem poznal v jednom klubovém Londýnském kině, kde jsem měl možnost vidět jeho zatím poslední film As bestas a ten mě i přes pár výtek určitě dost zaujal. Tak jsem si, na mě ještě docela brzo, vybral další jeho film, abych zjistil, jak moc to tehdy bylo buď štěstí, nebo zážitek ovlivněný prostředím, nebo šťastná náhoda a nebo jsem opravdu narazil na zajímavého a kvalitního režiséra. A po Stockholmu si myslím, že správně je možnost číslo 4. Předem bych upozornil, že je LEPŠÍ O TOM FILMU VŮBEC NIC NEVĚDĚT DOPŘEDU, protože Sorogoyen s tímhle mistrně pracuje a celých cca 50 minut má pečlivě vybudovanou atmosféru právě na postupném poznávání ústředních postav a odhalování toho, co z toho vlastně nakonec vypadne. Já teda dopředu něco věděl, ale i tak mě ta atmosféra dokázala plně pohltit a napjatě jsem čekal, kam se vše vyvine, byť jsem to skutečně tušil. Ale i když si to téma vyspoilerujete či se k němu dovtípíte skrze název (který vám většinu času nejspíš nebude dávat smysl), připravte se, že to o krapet omšelém námětu vypráví naprosto odlišným způsobem, který v sobě má poetiku Linklaterovy Before... série a ve kterém MOŽNÝ SPOILER se hra na kočku a myš zvrtává tak, že kočka je zároveň myší, myš zároveň kočkou a obecně o žádnou hru na kočku a myš vlastně nejde KONEC SPOILERU. Stockholm je ale především zdařilou a skvěle napsanou konverzačkou, která si zařazení mezi psychologické filmy zaslouží, byť by si v tomhle směru zasloužila jít víc do hloubky, protože i přes to, že je vše pochopitelné, stejně závěr působí až moc wtf dojmem. Na Sorogoyenovy další filmy mě to ale nalákalo určitě :-) 4* ()
Vyborna rezie a vedeni hercu. Ani jeden z dvojice mi nebyl sympaticky, ale u obou jsem chapal jejich postoj. K tomu vyborne dialogy, atmosfera... Byt posledni minuty filmu jinak, dam pet hvezdicek, ale jinak opravdu dobry film. ()
Konverzační dramata jsou dle mého vrcholem filmařiny. V žádném jiném žánru tolik nezaleží na dobře napsanych dialozích, kvalitních hercích a režisérském citu. Navic koukat na statický záběr konverzace dvou lidí třeba nekolik desítek minut a neusnout u toho je vážně úspěch. Ne pro diváka, ale pro tvůrce. Stockholm je to nejlepší z žánru co jsem zatím měl tu čest vidět. Zprvu klidné romantické drama o svádění přechází nenásilně do závažného problému, který asi každy čeká dle názvu, ale film samotný do toho jde nenápadným způsobem. Speciální plus za soundtrack. ()
Stockholm je (ale jen první hodinu), název zcela zavádějící. Hra na kočku a myš, mezi mladým klukem a dívkou, kteří se potkají v nočním klubu, totiž probíhá v Madridu...Je to jeden dlouhý, někdy i únavně flirtující, chytrý a vnímavý dialog v reálném čase, než dojde k téměř nepostřehnutelnému hřmění, které signalizuje zlom a vynořuje se možná jiný význam filmu - "Stockholmský syndrom". Konec proběhl jako dialog-free, téměř pomalým až baletním pohybem...a já si podepřel smutně bradu a mlčel taky. ()
Reklama