Režie:
Uberto PasoliniScénář:
Uberto PasoliniKamera:
Stefano FaliveneHudba:
Rachel PortmanHrají:
Eddie Marsan, Joanne Froggatt, Karen Drury, Andrew Buchan, Paul Anderson, Bronson Webb, Lloyd McGuire, Neil D'Souza, Rhodri Hosking, Chris Cowlin, Ian Mann (více)Obsahy(1)
Citlivý príbeh úradníka, ktorý sa snaží vzdať poslednú poctu osamelým ľuďom. John May je úradník, ktorého náplňou práce je pátranie po príbuzných ľudí, ktorí zomreli v samote. Svojej práci, ktorú vidí ako poslanie, je nadovšetko oddaný. Ak sa mu nepodarí nikoho nájsť, organizuje pre zosnulých pohreby, na ktorých vyberá hudbu a zostavuje prejavy, ktoré okrem neho nikto nepočúva. Usporiadaný a pokojný život tohto nenápadného a tichého muža sa jedného dňa zmení, keď dostane nový prípad - staršieho osamelého alkoholika Billyho... (STV)
(více)Recenze (54)
Detektivní pátrání po zmizelých rodinných příslušnících a kamarádech přinese své ovoce. Ať už byl člověk jakýkoliv, zanechal po sobě stopu. ()
Návod, ako si vyslúžiť pekný posmrtný život... Rejža príbeh poníma minimalisticky, nestrháva ani neprekvapuje, miestami možno až nudí, aby v závere všetkému dal zmysel a za tónov konečne naplno rozoznelej krehkej hudby Rachel Portman chytil za srdce a dojal. Chvályhodný nápad takýto ľudský osud vôbec sfilmovať. ()
Zátiší není lehký film na shlédnutí. I tak věřím, že když ho zkusíte a vydržíte prvních 20 minut u té zvláštní, neobvyklé a tiché atmosféry, budete ve výsledku spokojeni. On totiž Joe není úplně normální chlap. Je sám, má divnou práci a pracuje s mrtvolami, což samo o sobě není úplně výhra. Každopádně i takový Joe má pocity a film Zátiší je nádherně dokáže představit. Včetně nádherného až snového závěru, který je sice smutný, ale zároveň veselý, protože podkresluje celý život člověka jako takového. Díky nádherným kulisám anglického venkova u moře, a příběhu jako takového, stojí za to tenhle film vidět. Viděno na základě Challenge Tour 2015 ()
49. MFF KV - První slzička festivalu. Citlivý film o malých velkých věcech se skvělým Eddie Marsanem. Úsporné v gestech, ale s velkým dopadem. Poslední záběr je trochu moc, ale přesto jsem podlehl. ()
Neobvyklý námět a ani nevím, jestli jsem něco podobného vůbec viděla, každopádně jsem ráda, že jsem se k němu dostala. Hluboce lidský film, který je o osamělosti nejen mezi živými bytostmi, ale i mezi těmi, kteří zde již nejsou. John May jednu takovou osůbku ztělesňuje a Eddie jí dokonale předložil, ta role mu vysloveně sedla. I ten byt v kterém přežíval John, byl sterilní nebo způsob jeho chování a i když se pohyboval převážně mezi neživými tvory pomalu častěji, vyzařovala z něj lidská dobrota a láska k člověku způsobem, který mě dojímal tak, že jsem si i zaslzela. A závěrečná část, která by jindy ve mně zanechala protichůdné pocity, byla tak všeříkající, že jsem je potlačila. Ano Johne, máš velký důvod se usmívat ! ()
Já tyhle pomalé filmy nemusím, ten člověk stojí a někam kouká, sedí a někam kouká a to zabere třetinu filmu. Ale jinak to byl smutný příběh jednoho osamělého muže, který se vždy snažil projevit úctu mrtvým, o které se nikdo nezajímal. Konec byl ovšem moc hezký. ()
„Nechtěl byste, aby ho poznali Vaše děti, jeho vnuci? Nikdy není příliš pozdě. Vím, že je už mrtvý, ale ...“ Málo co mě dokáže potěšit tak moc jako objev nenápadného, malého filmu, který si mě dokáže emocionálně zcela získat. Zátiší je nádherně vyvážená tragikomedie. Humor, smutek, dojetí…vše v té správné míře. Film je morbidní, smutný, málomluvný (a přitom tolik říkající), úsměvný i příjemně ubíhající. A v případě Marsana skvěle zahraný. Ten si celý film hravě vystačí s minimalistickým a přitom tak přesným výkonem. Jeho samotářský podivín dělající „jen“ svou práci, z úcty k nebožtíkům vymýšlející smuteční řeči, lepící si fotky „klientů“ do alba, maximálně systematický a svázaný pravidly (vnitřními i vnějšími), jejichž porušení je nemyslitelné (ten úsměv „před“…tak moc jsem mu rozuměl). Emocionální dopad po závěrečné klapce byl pak v mém případě drtivý, proto rád nadhodnotím slabšími 5*. „Nikdy jsem je neslyšel mluvit, když spolu seděli na lavičce. To je to, co bychom chtěli všichni, že? Ženu, se kterou se dá mlčet.“ ()
Slovo still se v angličtině používá pro označení fotografie a stejně tak Still Life zpočátku působí. Nehybné záběry, málomluvný hlavní hrdina, minimum emocí. Eddie Marsan se na roli o samotě žijícího úředníka, který se snaží najít rodinné příslušníky zesnulých, typově hodí dokonale a je sympatické, jak se s probouzením života u hlavního hrdiny začíná rozjasňovat i audiovizuál celého filmu. SPOILER Pasoliniho důvod pro ukončení celého filmu zrovna tímto způsobem chápu, ale jeho názor, že by happyendingem "John a Kelly" z celého filmu vyznělo, že je jeden typ života lepší než druhý, nesouhlasím. To, že někdo v průběhu života změní preference o tom, jak chce žít, ještě neznamená, že jedno je objektivně lepší než druhé. A neznamená to ani, že jedno je pro určitého hrdinu lepší než druhé. Člověk se mění a je klidně možné, že v určité části života pro něj byl lepší životní styl, který později opustil. ()
Pokora. Posmrtný život. Ojediněla filmařina. ()
Animula vagula blandula... ()
Něco tak vkusného, pěkného, optimisticky pojednávajícího o smrti se jen tak nevidí. Tak trochu je to film jednoho herce - Eddiehp Marsana, který disponuje mimikou asi stejně bohatou jako medvěd brtník, ale přitom s ní zahraje úplně všechno. ()
Ten, kto tomuto filmu pridelil nálepku komédia asi nemal všetkých pohromade. Ide o smutnú, veľmi tichú, pomalú drámu s námetom pre mnohých tak nepríjemným, že sa naň snažíme myslieť čo najmenej. Veď kto by už mal chuť myslieť na smrť? K téme smrti sa tu ale ešte na dôvažok pridáva aj samota, ktorá všetko ešte viac deprimuje. John May je samotár pracujúci ako úradník, kde jeho jedinými klientmi sú ľudia po smrti, ktorých nemá ani len kto pochovať. Muselo byť pre neho veľmi ťažké uvedomovať si, že s nimi zdieľa rovnaký opustený osud, možno aj preto sa tak snažil, aby im aspoň niekto prišiel na pohreb. Určite si pritom miliónkrát položil jednu a tú istú otázku: preboha, a kto nakoniec pochová mňa? Snímok má veľmi pomalé tempo a je plný tichých pasáží (to ale k tomuto námetu patrí), avšak ten kto vydrží bude odmenený prenádherným emotívnym koncom. Rozhodne to ale nie je dráma pre každého, film nie je ľahké stráviť. Inak E. Marsan bol v tejto postave geniálny. 80/100 ()
Extrémně nudný film o extrémně nesympatické postavě - sledovat skoro hodinu a půl unylou vizáž Eddieho Marsana, krále všech šediváků mezi šediváky, se rovnalo skoro očistci. Pokud toto někdo označuje za komedii, musí být dočista šílený, ten film by uspal i mrtvého. John May tímto rozšířil početnou rodinu filmových lůzrů, kterým určitý typ filmařů z mně neznámého důvodu cítí potřebu skládat poctu. Vážně bravo, tímto všechny vyzývám, aby na svět přiváděli ještě více filmů o osamělých vyděděncích a honimírech, aby se propast mezi artovou a mainstreamovou produkcí ještě prohloubila a všichni se do ní nakonec zřítili a byl konečně klid. Pokud se ve Varech promítá více filmů tohoto ražení, pak jedině dobře, že už tam několik let nejezdím. ()
Zátišie mi v niečom pripomenulo Posledného kata, kde sa tiež mimochodom objavil Eddie Marsan. Lenže ten charakterizoval pojem depresia, zato Zátišie je filmom melancholickým. Až to snáď ani viac nejde. Mňa primel počas jeho sledovania nad týmto pojmom John May hlbšie premýšľať. Film plynie pokľudne, ako už názov naznačuje, keď tu zrazu v záverečných minútach príde niečo ako silná, veľmi silná katarzia. Jedná sa o jeden z najsilnejších záverečných momentov, aké som kedy v hranom filme videl a spätne je tak trochu škoda, že silnejší nedokázal byť aj celý film. Spomeňte si pri ňom na záber zo železničnej stanice a doklapne vám, o čom všetkom okrem iného Still life je.... ()
Tvorcovia sa s vizuálom naozaj vyhrali, bol úžasne minimalistický, vlastne ako všetko vo filme ... John a aj jeho celý život. Film, kde sa nič extra nedeje a aj tak neviete odtrhnúť oči od obrazovky. Ten úplný záver, to už bolo moc, ale zase veľa toho povedal. Eddie Marsan bol vynikajúca voľba. ()
John May svou práci miluje, snad v ní vidí odraz svého posmrtného osudu, kdy zvláštně ztichlým důkazem nedávného života zůstává jen otisk prstů v kelímku s krémem, důlek v polštáři či rozvěšené punčochy - ti náhle nepotřební svědci žití. Vodítkem k existenci drahých pozůstalých je jen pár zažloutlých fotografií, útržkovitý vzkaz, stará adresa... a tady začíná Johnova snaha o poslední úctu, kterou považuje za nutnou - každému, bez rozdílu - vzdát. Není těžké uhodnout, že zřídkakdy pochodí, ale nevyčítá, nesoudí, jen zrezignuje pohledem a odchází psát řeč a vybírat hudbu pro člověka, kterého nikdy neviděl, ale ví o něm víc, než jeho nejbližší... jenže, doba vzdávání úcty nepřeje a Johnova celoživotní práce je označena jako sentimentální a neekonomická, před odchodem tak zbývá poslední klient, soused, kterému viděl do oken, ale nikdy se nepodíval, možná i proto si vyžádá delší lhůtu k nalezení příbuzných špatného manžela, mizerného otce, rváče a kriminálníka - Billyho Stokea... a hádejte co? Jo, Billy měl funus jako král... To ovšem není pointa, tou prostě musíte projít společně s Johnem... Krásný komorní snímek o tom, o čem se nám nechce moc mluvit (existuje hypotéza, že začátkem konce každé vyspělé civilizace byla neúcta ke svým mrtvým), vynikající Eddie Marsan! Viděno během Challenge Tour 2015: 30 dní se světovou kinematografií ()
Každodenní rutina může jednoho děsně otravovat. Svou repetitivností jaksi dokáže gumovat všední úspěchy a ve výsledku z nás může dělat obyčejný roboty. Zároveň nám ale vždycky bude poskytovat vitální jistoty - přesně ty jistoty, kterých zde hlavní hrdina zničehonic pozbyl. Smutný, skromný, ideálně završený. --- Pokud jinde napříč snímkem takový záchytný body spíše mizí, Rachel Portman a Joanne Froggatt jimi zůstaly být až do konce. Obě Still Life přinesly právě to, co se od nich muselo očekávat; a mě tim přirozeně velmi potěšily. ()
Hlavná postava je fakt tragéd. Súcitila som s ním. Najmä keď viem, čo je samota, aj keď našťastie som sa s takouto jej ultimátnou formou nestretla. Ale nemám rada filmy, ktoré ma väčšinu trvania nebavia/nudia a potom príde brutal finále, dojáky a koniec. Sa predsa nenechám citovo vydierať. No dobre, trocha som sa nechala. Ale odtiaľ-potiaľ. (Art Film Fest - Kino Prameň - Teplice - 24.6.2014) ()
Malý, krásně smutný a melancholický film, vyprávějící o chlapíkovi, který jako jediný doprovází opuštěné mrtvé na poslední cestě a zároveň uchovává jejich památku ve svých pečlivě vedených albech. Vynikající Eddie Marsan šetří výraznějšími gesty, ale o to víc je jeho projev citlivější a těžko by se pro danou roli hledal někdo vhodnější. Samotný závěr, podbarvený křehkou hudbou, dokáže vyvolat nejednu slzu a je to asi nejvkusnější emoční tlačenka, jakou jsem za poslední roky viděl. 85% ()
Smutný film o jednom samotárovi, ktorý sa paradoxne živí tým, že sa stará o pohreby opustených ľudí, ktorí už nikoho nemali. Má to pomalé tempo. Veľa sa tam toho nenakecá, ale nuda to rozhodne nie je. Je to celkom fascinujúce a Eddie Marsan podal skvelý výkon. Trochu ma len sklamal záver. Dúfal som, že sa naplní nádejná línia s príbuznou jedného nebožtíka, ale príbeh hlavného hrdinu utnuli iným spôsobom a ten poetický záver ma už toľko nenadchol. Ale za jedno pozretie film s takýmto netradičným hrdinom stojí. Asi najväčším plusom je, že z ústredného hrdinu - samotára neurobili nejakého psychopatického magora ako to majú vo zvyku v thrilleroch. 6/10. ()
Reklama