Režie:
Jean-Luc GodardScénář:
Jean-Luc GodardKamera:
Raoul CoutardHudba:
Michel LegrandHrají:
Anna Karina, Paul Pavel, Sady Rebbot, Peter Kassovitz, Jean-Luc Godard, Jean-Paul Savignac, Henri Attal, Gérard Hoffman, André S. Labarthe, Dimitri Dineff (více)Obsahy(2)
Nana (Anna Karinová) je krásná dvacetiletá Pařížanka, která záměrně opustí svého manžela i malého synka, aby se mohla stát herečkou. S tím málem, co si jako prodavačka vydělá, se však nemůže pustit do uskutečnění svého snu, a proto se rozhodne získat peníze prostitucí. Brzy se jí ujme pasák Raoul, který ji naučí všechny triky, bez nichž se v tomhle byznysu neobejde. Po čase se Nana zamiluje do mladého umělce a pokusí se s prostitucí skoncovat. Raoul však nehodlá pustit jednu ze svých nejlukrativnějších komodit z ruky... (HBO Europe)
(více)Recenze (59)
Najviac vzrušujúca pasáž pre mňa bolo čítanie Poea. Naplno som rozmýšľala, ale mám pocit, že tú konkrétnu poviedku som ešte nečítala. To musím napraviť! Palec hore za Annin tanec. (Febiofest - Lumiere - 6.3.2017) ()
Po ztřeštěné komedii Žena je žena mění Godard zcela polohu a pouští se do tohoto syrového dramatu, které má být zjevnou poctou Zolovi. Smutný příběh bývalé herečky Nany, která se rozhodne "žít svůj život" a skončí jako prostitutka, je pojednán velmi syrově (i proto se možná točilo na "dokumentární" černobílý materiál - předchozí film byl barevný). Nana, kterou zahrála krásná Anna Karina, nepřestává být idealistkou ani v nejhorších okamžicích. Život se k ní však chová macešsky až do úplného konce. ()
Po formální stránce dokonalé. Jen se nemůžu zbavit dojmu, že je to Godardovo stylistické cvičení, kdy režisérova úvaha nad prostředky probíhá naprosto odděleně od zobrazovaného děje. Proto i nejlepší část - jedenáctý obraz, v němž hlavní hrdinka vede filosofickou debatu o životě s náhodným mužem v baru, vyznívá naprázdno a bez pointy. Nicméně, Anna Karina je krásnej kus ženské... ()
Zrejme najzvláštnejší pohľad do súkromia prostitútky. Občas to príde až tragikomické ( posledné sekundy filmu ), ale väčšinou nás režisér až nechutne realisticky ( nemyslím tým explicitné zábery, ktoré v tom období nemali šancu zhliadnuť svetlo sveta ) zoznamuje s pouličnou prácou jednej krásnej dievčiny. ()
Godardova intelektuální studie ženy. Režijně profesionální, kamerově poetická i umělecká, herecky dokonalá (božská femme fatale Anna Karina) a zvukově provokativní i dějově filosofická. To vše zabalené do elegantní a cigaretovým kouřem nasáklé Francie. Tohle už zkrátka není "jen" hra s filmovými obrazy. ___ Godardův styl francouzské nové vlny začínám milovat a rozhodně se nebude líbit těm, kteří musí mít mermomocí v každém filmu příběh. Ne, všude to nejde. ()
Nana (půvabná Anna Karina) opustila svého muže i syna, aby se mohla stát herečkou a splnit si svůj životní sen. Výchozí bod byl v tu chvíli pro mě na nule a sledovala jsem její počínání celkem dost nezúčastněně. Překlopýtala jsem poctivě všechny kapitoly, melancholie se nedostavila a slzu se ze mě nevymáčkla, tedy hodnotím tak, jak hodnotím... ()
Parádní Godartová studie o úloze kamery na atmosféru a pochopení postav a jejích interakcí, samozřejmě postavena na silném příběhu Nany, žijící svůj život. Vpravdě technicky dokonalý snímek včetně několika velice zajimavých vychytávek se skvělou a nádhernou Annou Karinou. Další slova jsou zbytečné, protože tohle je jeden z oněch autorských filmů, pracujících v základu s divákem a jeho vnímáním. The more one talks, the less the words mean. ()
Film ve dvanácti obrazech, které jednoznačně ukazují jaký vliv měl na Godarda Dreyer. Dlouhé detailní záběry, různými způsoby narušující klasické snímání záběru/protizáběru tu ale nejsou ani tak kvůli zachycování obrazu-afekce (deleuzovsky řečeno), ale spíše tematizují proměnu ženy v obraz a naopak. ()
Dojímavě, ač nesentimentálně natočený těžký život dobrodružky Nany... ()
Forma je tu pro mě zajímavější než to, co se snímek snaží říct. Kapitolové rozložení filmu je přece jen na svou dobu i dnes prvkem, který je celkem výjimečný a ne až tak častý. Navíc vkládání jiných děl a prvků, které se ve filmu tolik nevidí (například psaní dopisu), jen dokreslují specifický přístup k filmu. ()
Vobec neviem o com to bolo ale viem ze ma to tak fascinovalo ze som od toho nemohol odtrhnut oci. Ciry filmovy art, filmova basen ..... a na to Je Luc Godard expert : 95 % ()
Ze všech Godardových dramat je tohle rozhodně nejvíc a nejlíp propracované, co se postav a vedení příběhu týče. Dokonalé to sice pořád není, ale celkově to funguje dobře a skutečně hodně se mi zde líbilo i to experimentování s jednotlivými scénami, protože každá je jinak natočená a promyšlená, ale přesto dostatečně zajímavě udělaná. Dobře se na to dívá a dalo mi to určitě víc, než všechny ty novější Godardovy experimenty a je to i lepší než některá z těch jeho nejstarších děl. Akorát jediné, s čím mám ještě problém, je to, že tu krapet chybí cit pro tempo jednotlivých scén. U některých funguje dobře, ale u jiných moc ne a tak jsem se u nich časem začínal nudit a jednou dokonce jsem i netrpělivě očekával příchod další. Ale jinak spokojenost a slabé 4* tomu dám rád. ()
Atmosferou doslova nabity film. Zajimava hlavni postava, kterou vyborne ztvarnila Anna Karina. Nektere dialogy jsou genialne zrezirovane a natocene. Forma zpracovani prevysuje scenar, slusny filmovy zazitek. ()
Scéna keď Karina pozerá Dreyera v kine sa mi dosť zapísala do srdca. ()
Žít svůj život: film o dvanácti obrazech je demonstrací existencialismu. Toho francouzského, jak ho již za války a po ní rozvinul Sartre. Sartra ovlivnil sám Heidegger, jenž v Bytí a čase přišel s poměrně pozoruhodným ontologickým systémem, s nímž zachránil Husserlovu fenomenologii a zároveň se vydal svou vlastní cestou. Základem je dle něj dvojí způsob bytí, autentický a neautentický, přičemž však původně a většinou žijeme tím neautentickým. K autentickému je nutné dospět, čímž zároveň přebíráme zodpovědnost za život a bytí jako takové. Sartrova stěžejní teze zní: "člověk je odsouzen ke svobodě". Což vlastně značí, že se často objevujeme v situacích, v nichž selhává rozumová úvaha a dosavadní normy přestávají platit, přesto jsme nuceni jednat, tedy musíme volit. A volíme i tak, že volbu odmítáme, tedy v každém případě jsme odpovědni za svou volbu. Svými činy dáváme vlastní existenci nějaký smysl. Protože je existence absurdní a nevysvětlitelná, tak z ní pramení úzkost (tj. z vědomí smrti), osamělost a odcizení. Z této nicoty však lze dojít k sebepoznání a sebe-uskutečnění, a to právě prostřednictvím volby. Zkrátka, člověk je takový, jakým sám sebe chce mít a jakým se činí - tedy Žít svůj život! Všechny tyto aspekty zahrnul Godard do svého filmu, proto je takový, jaký je. Z toho se nevyjímá ani Dreyerova Johanka: smrt jako vysvobození - svobodnou volbou. Cítím rovněž potřebu říci, že hlavní postava neopouští své dítě, že je nesmyslné tvrdit, že spolu jednotlivé obrazy nesouvisí, a že uvedená "literární předloha" Marcela Sacotteho je studií o tehdejší prostituci. Hlavní hrdinkou je Nana Kleinfrankenheim (Anna Karina). Zolova Nana je jedním z dílů spisovatelovy série o alkoholismu, navíc v dědičném prokletí, Godardovi jde o existenci. Jeho Nana touží především po lepším životě, po tom, aby byla určitým způsobem "jedinečná". Avšak chybí jí životní zkušenosti, ty teprve sbírá, poznává tím život, svět i sebe samu. Z dalších rolí: zkušený pasák Raoul (Sady Rebbot), Nanina kamarádka Yvette (Guylaine Schlumberger), Nanin bývalý milý Paul (André S. Labarthe), ten čtoucí filosof (filosof zabývající se jazykem, slovy, tichem a literaturou Brice Parain), či mladík a iluse Nanina východiska (Peter Kassovitz). K prostituci lze dodat, že ve starověku existovala také instituce svaté prostituce, pevně navázané k náboženským svatyním. Že ve starověku existovaly dokonce též nevěstince pro homosexuály. Že zejména v devadesátých letech čeští pasáci své "svěřenkyně" cvičili k poslušnosti mimo jiné hojnými dávkami pervitinu. Žít svůj život je vskutku pozoruhodnou (byť též tíživější) - a to formou i obsahem - manifestací francouzského existencialismu, v tom je Godard, jak je u něj zvykem, nesmlouvavý. Je to jedinečný estetický požitek! ()
Víc než průměr pro mě to není. Je vidět kvalitní práce režiséra, ale i prášek na spaní. 2,5/5 ()
Jean-Luc Godard na potřetí a prozatím nejlépe. Poté, co jsem se nenechal odradit U konce s dechem a pobavil u Žena je žena, jsem dal šanci i snímku Žít svůj život a dobře jsem udělal. Poprvé se objevuje nosnější příběh, jde o mladou ženu v podání půvabné i rozčilující Anny Kariny (zahrála to skvěle), která neví, co od života chce a tak zkouší všechno možné včetně prostituce a ještě u toho stíhá zajímavě filozofovat. Poprvé se mi líbilo i formální zpracování a rozdělení do kapitol. Občas to opět působí jako studentské cvičení různých filmařských postupů, ale tentokrát to nebylo na škodu. Samotný děj postupně, ze zdánlivě ničeho, začne nabírat po pár kapitolách na obrátkách a končí silným závěrem. No a mimo jiné se dozvíte i to, jak to reálně bylo s prostitucí v Paříži padesátých let… čtyři hvězdy. ()
Neříkej hlouposti. Nejsme na divadle. Nejprve jsem se bál, že půjde o další Godardovu obrazově rafinovanou záminku k deklamaci filosofických průpovídek vytržených z autorova zápisníku a vycházejících nesouvisle a enigmaticky z úst nečitelných postavav v arbitrárním filmovém celku, který možná není tak hluboký, pouze mazaně kalný. Film, o kterém je zajímavější mluvit, než se na něj dívat. Dvanáct obrazů z neutěšeného života šlapajznice je ale jeden krásnější než druhý. Členění do kapitol dává nedějovému filmu řád, který se podobně tvořícím autorům obvykle nedaří jinak udržet. Postava Nany (krátce po mé domácí premiéře zesnula Anna Karina) propadne ulici v okamžiku tragickém jen tlumeně a její kariéra spěje ke svému vyvrcholení prostřednictvím situací, které se kavárenskému filosofování (to není ve zlém) nevyhýbají, ale film nepřetěžují, nýbrž lahodně sytí. Lakonický půvab nelehké děvy s tváří řecké soše podobnější, než jakým disponuje představitelka hlavní role ve filmu, jehož poutač v jednom okamžiku Nana míjí, byl pro kladný dojem z filmu klíčový. Godardova belle de jour, jejíž jizbička si provozem nezadá s prodejnou Decathlonu, je smutná žensky odevzdaně, ale její vztah k řemeslu je dokonce ještě tajemnější, než jaký lze pozorovat u slavnější kolegyně Séverine. Jako ostatní francouzské filmy obcující s prostitucí nezamlčuje Žít svůj život pro někoho děsivou možnost, že je prodej lásky cosi, co k ženství substanciálně patří; film koledující si o vymýtání. Hluboký smutek, těžko říci, zda víc Godardův či Nany, dodává nezaměnitelný Delerue. Láska je řešení, ale jen když je pravdivá. ()
"The more we talk, the less the words mean." Jeden z ôsmich filmov Jeana-Luca Godarda zaradený medzi 1001 filmov, ktoré musíte vidieť, než umriete, ktorý ma ale nezaujal až do takej miery ako Na konci s dychom (1960), či Pohŕdanie (1963). A to aj napriek magicky hlbokých očiach Anny Kariny, v ktorých som sa často topil. Táto herečka je tu doslova úchvatná a na jej tanček v bare tak skoro nezabudnem. Hudbu k filmu zložil môj obľúbenec Michel Legrand, na moje sklamanie je tu ale použitá dosť striedmo. Film ako celok na mňa pôsobí trochu roztriešteným dojmom, náboj sa vytráca hlavne v pasážach, kde je až príliš veľa slov a tie tak strácajú svoj význam. Ale nevylučujem, po ďalšom pozretí (zrejme nutnom) svoj postoj trochu skorigujem. "What do you think of me?" "I think there's a lot of goodness inside you." "What? A lot of what?" "There's a lot of goodness in your eyes." ()
Reklama