Režie:
Atom EgoyanScénář:
Atom EgoyanKamera:
Paul SarossyHudba:
Mychael DannaHrají:
Michael McManus, Arsinée Khanjian, Gabrielle Rose, David Hemblen, Tony Nardi, Gerard Parkes, Patrick Tierney, Jacqueline Samuda, Robert Dodds, Franco TataObsahy(2)
Speaking Parts sleduje zoufalého herce, který pracuje jako údržbář v hotelu. Ve skutečnosti však funguje jako gigolo pro svou nadřízenou. Ona je jím posedlá, on jí ignoruje. V hotelu je ubytovaná scénáristka, která hledá herce pro svůj nový film, proto se herec rozhodne nechat ji svůj životopis v pokoji. Nakonec získá ve filmu hlavní roli a se scénáristkou se zaplete. Spleť bizarních vztahů přesně podle Egoyana, mistra svého oboru. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (13)
Není to film mého srdce. 1) Těžko interpretovatelný snímek vytvořil v Káhiře narozený arménský (od dvou let věku) Kanaďan, režisér, scénárista a výkonný producent 29letý Atom Egoyan, pojmenovaný po prvním egyptském atomovém reaktoru. 2) Scénáristka a její mrtvý bratr, bezcitný herec a jeho kariéra, bláznivá zamilovaná dívka, ti všichni kráčejí kafkovsky snovým světem plným obrazovek, aniž by byť jen pomysleli na něco jiného než na vlastní posedlost. Není to film mého srdce. 3) Ještě že režisér neumí česky a nepřečte si oficiální text distributora...asi by si hodil mašli. ()
Atom Egoyan je magor. Nejenom, že se vyžívá v příšerný depce (s čímž teda zase tak problém nemám), on nemá pro podporu atmosféry problém otočit ve filmu třeba desetkrát jednu debilní, ručně točenou scénu vlasatýho týpka (s čímž už teda problém mám). Výsledek je umělecká sračka, příběh divnejch lidí, kterej šel totálně mimo mě. A jestli se divíte, že jsem to dokoukal, tak musím dodat, že hlavně proto, že občas to bylo tak wtf, že se od toho nedokázaly odlepit oči. ()
Základním rysem "Speaking Parts" je komplexnost, mnohovrstevnatost a totální prošpikovanost interní i obecnou symbolikou. Což má svoje výhody a nevýhody - SP se dají vidět x-krát a pokaždé si v nich něco nového najdete. Opravdu je na co se dívat a nad čím se zamýšlet, ale Egoyan to divákovi ani v nejmenším neusnadňuje - což mě vede k té "rubové" straně mince - SP jsou naprosto, narcisisticky a nekompromisně do sebe zahleděný film (ovšem byla radost dostávat se mu pod kůži). ()
Já vlastně vůbec nevím, co si o tom filmu myslet. Kdybych tu napsal něco ve stylu, že je to o drobných mystériích všedního života (v tom smyslu, že je zvláštní, že se vše děje tak jak se děje), tak to zaprvé nebude úplně pravda a zadruhé asi nikdo pořádně nepochopí, co tím myslím. Ono to totiž ani nemá příběh, jen to všechno nějak začne a nějak skončí a v hlavních rolích jsou postavy, které jsou metaforicky vedlejší i v životě, jelikož nejsou nějak výrazní a prostě si žijí své životy. Všichni jsou divní, divně se chovají, psychologické to není a nikam se to moc neposouvá, ale má to neskutečně podmanivou atmosféru, která je ještě víc umocňována hudbou, která mi připomínala soundtracky z osmdesátkových československých kriminálek a celé to umí působit dojmem, že Egoyan přesně věděl, co dělá. Ano, měl jen nápad, že z typických vedlejších filmových rolí udělá hlavní postavy a nejspíš i zachová jejich "nejasný" charakter (jelikož v málokterém filmu se vedlejší postavy nějak víc představují či vyvíjí), takže je to spíš zvláštní experiment, který ale jakoby v sobě skrýval cosi hlubšího. A to něco hlubšího je přesně to, o čem píši na začátku svého komentáře, ale vůbec si nejsem jistý, jestli to tam skutečně je. I když ano, je tam i téma posedlosti někým jiným a touhou ovládat si svůj "malý svět" několika "blízkých" lidí, ale nepřišlo mi to tak výrazné jako tohle. Podle toho bych dal i vyšší hodnocení, ale zatím zůstanu u silných tří, které víc odráží fakt, že se mi především líbilo to, jak divné a svérázné to bylo... Ačkoli, když to budu brát opravdu jako experiment, tak by to na čtvrtou hvězdu mohlo být rovnou taky, ale to si ještě nechám projít hlavou. Zatím silné 3* ()
Film o vampýrské moci obrazu dokazuje, že AE je velmi inspirativní a místy i strhující tvůrce, poněkud ho ale limituje jeho (chladná) rozumovost. Provazování zdánlivě nesouvisejících scén, ať už hudbou nebo střihem, má smysl i „drajv“, a společně s myšlenkovým podhoubím patří k velkým kladům filmu, nicméně v celku film naráží na sklo určité jednostrunnosti Egoyanovy zlověstné vize. Formovat noční můru z něčeho, co už noční můrou je [bizarní hotel vedený postarší „včelí královnou“ obklopenou trubci nebo mefistofelský režisér působí zlověstně i bez kamerové optiky], to není zrovna gerojský úkol. Nicméně finále na motivy televizní talkshow je brilantní. Posedlost obrazem až na okraj duševního zhroucení. ()
Galerie (13)
Photo © Academy Pictures
![Vedlejší role - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/018/804/18804659_fdf506.jpg)
Reklama