Režie:
Abel FerraraScénář:
Maurizio BraucciKamera:
Stefano FaliveneHrají:
Willem Dafoe, Maria de Medeiros, Ninetto Davoli, Riccardo Scamarcio, Giada Colagrande, Adriana Asti, Valerio Mastandrea, Tatiana Luter, Salvatore Ruocco (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Biografické drama pojednávající o dramatickém sklonku života kontroverzního italského filmaře. Rok 1975. Padesátník Pier Paolo Pasolini právě ukončil natáčení svého posledního filmu Saló aneb 120 dní Sodomy a prožívá nejbouřlivější období své už tak pohnuté kariéry. Stojí proti němu dobová veřejnost, filmová kritika i politické elity. Nejde jen o šokující otevřenost tvorby, neskrývanou homosexualitu, celou řadu osobních výstřelků, ale i o jeho politický aktivismus. I přes odpor svých blízkých se Pasolini chystá na natáčení nového filmu – filmu, který nikdy nedokončí. (Film Europe)
(více)Recenze (34)
3x jsem při sledování usnul ()
Zlatý Lev - výběr ()
51. KVIFF - ten film mě takřka uspal, a tak nejsem zrovna schopen nic víc napsat. ()
Tento film v televizi zřejmě záměrně dávali až po půlnoci, aby i ti nejhorší nespavci našli jistotu, u které bez potíží usnou. Tak strašně nudnej a nezáživnej film jsem dlouho neviděl. U životopisných příběhů filmových tvůrců se většinou dočkám různých odkazů na lásku k filmům. Tady to spíš působilo, jak kdyby se chtěl Abel Ferrara Pasolinimu za něco pomstít a tak dělal všecko obráceně, aby mě to od filmu odradilo. ()
Skvělé pasáže, nakažlivá úcta k Pasolimu, ale ve filmu jako by něco chybělo. Něco, co z těch roztříštěných kvalit udělá zážitek. ()
Jsem z toho nějak celý rozházený. Nevěděl jsem, co čekat od filmu o jednom z velkých, avšak silně kontroverzních režisérů. Pasoliniho filmy mám rád, líbí se mi jeho výtvarný rukopis, práce s neherci, odvaha, bourání tabu, provokace. Některé momenty (bílá budova s měnící se oblohou nebo duha) jsou výtvarně krásné, některé scény mají blízko k Pasoliniho filmům (festival v Sodomě). Jako celek však na mě působil film jaksi roztříštěně a prázdně. Pasoliniho levičácké myšlenky mají své kouzlo - zrušení všeho, co nás svazuje a omezuje, současně opětovné rýpnutí do náboženství (Nebe neexistuje). Dafoe je pan Herec a role mu sedne. Přese všechno...asi tenhle film brzy zapomenu. Pasolini by si zasloužil něco onačejšího a bouřlivějšího... ()
Je celkom zaujímavé, že Ferrarov pravdepodobne rozprávačsky najodvážnejší film je o mužovi, ktorý (navzdory svojim vyhláseniam o smrti naratívneho umenia) rozprávanie miloval a tak rád ho používal ako jednu z opakujúcich sa tém svojej tvorby. Keď som videl Pasoliniho hrať v niektorých jeho filmoch, nadobudol som dojem, že Willem Dafoe je pre jeho stvárnenie tým pravým. A nezmýlil som sa. 80% ()
Ferrara zobrazil Pasoliniho presne tak, ako som si ho vždy predstavoval; Ako člena talianskej pozérskej smotánky, s plnou hubou utopických bolševických kecov, ktorý nedokáže odpovedať na priamu otázku aby si svoje fantasmagórie obhájil, a novinára radšej pošle domov s tým, že neskôr mu k tomu niečo napíše. Človeka, čo by najradšej zrušil peniaze a všetkých obvinil z fašistického sprisahania, ale za prostitúciu platiť chudobnému heterosexuálnemu chalanovi mu nevadí. Skrátka idiotský oxymoron, ako každý komunista. Zároveň ho sledujeme ako zapáleného tvorcu s hromadou originálnych nápadov na realizáciu. Scénky akože z Pasoliniho filmu mi naozaj Pasoliniho pripomínali, až ma to prekvapilo, a do toho hrá krásna klasická hudba. Páčil sa mi opis jednej z postáv; “Pripomína mi mňa samého a zároveň ním pohŕdam.” Gay porno scénu v úvode si mohli odpustiť, aj keď chápem, čo tým chceli povedať. Casting presný. Pasolinimu by sa to podľa mňa páčilo. ()
Pasolini je asi najmenej diváckym životopisným filmom v širokej distribúcii. To šťastie známeho diela mu zabezpečila osoba, o ktorej "rozpráva" a herec v hlavnej úlohe. Avšak tu všetko prvoplánovo divácky príťažlivé končí a osobne medzi divácky provokujúce prvky neradím ani homosexuálne scény, pretože o nich film nie je. Ten je o Pasoliniho názoroch a o jeho vnútri. Ciže ani náhodou o točení filmov, písaní kníh, ani dramatických oblúkoch jeho vzťahov či už milostných, rodinných, alebo pracovných. No a je to náhlad značne zakodovaný a to možno aj pre režisérových fanúšikov. ()
Hnusný odpad tak ako človek, o ktorom film má byť. Veď sám bol svätým grálom úchylov, ktorý sa vytešoval zo znásilňovania. sadizmu a žrania hovien. Asi preto tento film už po 5 minútach ponúka takmer reálne buzerantské fajčenie vtáka. Maximálny hnus. ()
Tak vám nevím. Pasoliniho vykreslování je tady až příliš glorifikační. Milující syn, intelektuální rebel, vášnivý umělec.V každé druhé restauraci ho vřele vítají s oslovením Maestro nebo Profesore. Ke všem je vstřícný a vřelý. Žádná kontroverze nebo jen rýpavá myšlenka se nekoná. Takový italský Mirek Dušín zdálo by se :D Celý film se jen atmosféricky mlčí, nebo prázdně tlachá a když už se Maestro dostane k nějaké té myšlence tak toho ve výsledku moc neřekne. Jakoby se tvůrci báli nepřesné interpretace a tak radši trošku mlží. Ale musím se přiznat, že i tak mě to svým způsobem upoutalo. Nejspíš je to tím, že celý film táhnul charismatický Daefoe, pro kterého musela být taková postava asi tou správnou hereckou výzvou (i když ve výsledku jde o velmi střízlivou, až minimalistickou kreaci). Každopádně mě to vmanipulovalo až do bodu, kdy jsem ochotný to s pasolinim ještě jednou či dvakrát zkusit a šáhnout po něčem z jeho filmografie (Protože zatím jsem začal a na dlouho skončil u fušerských 120 dní sodomy :/ ) ()
Nuda. 1) Fascinující myšlenky a světový názor tvůrce podává film přímo otravně. Při Pasoliniho promluvách jsem si připadal jako ve škole při nudné přednášce._____ 2) Dokonce i zobrazované orgie byly nudné jako prvomájové manifestace za komunistů. Politické pasáže jsou rovněž nudné._____ 3) Naopak chvíle s milencem byly zajímavě intimní a pravdivě věrohodné. ()
Čo ja viem... Čakal som rozhodne inú formu spracovania životopisnej snímky režiséra, ktorý nakrútil jeden z najkontroverznejších filmov v dejinách kinematografie (Saló alebo 120 dní Sodomy: 1975). Možno menej poetickejšiu a určite viac obsiahlejšiu faktami, či už z natáčania filmov alebo životnými útrapami. Ako, áno. Dozvedel som sa, že nebol iba homosexuál ale aj spisovateľ, básnik a umelec s veľkým rozhľadom, ktorý dokázal používať pedantne rétoriku. Snímka je plná jeho metafyzických rozhovorov a monológov, ktoré sú sami o sebe skvelé, ale ako som už spomínal, iba toto mi do životopisného filmu/drámy rozhodne nestačí. Tempo bolo umiernené a hoci herca ktorý stvárnil Pasoliniho (Willem Dafoe) vybrali dokonale, medzi špičkovými hercami by lepšieho nenašli, dokonca sa aj naňho dosť podobá, nemôžem si pomôcť a potlačiť sklamanie. Pritom je to výpravne absolútne dokonalé. Stvárnenie Talianska sedemdesiatych rokov bolo perfektné. Dobové účesy, kostýmy, vozidlá, budovy, jednoducho tu bolo všetko, ako by som skutočne sledoval život v tom období. V každých ústach cigareta, dokonca z úst vyfukovali dym. Je to síce úplná kravina, sledovať takéto detaily ale keď si pozriete hocijaký komerčný film z posledných rokov, takmer žiadnu cigaretu a už vonkoncom žiadny dym neuvidíte. Najviac ma bezprostredne zaujal úvod v ktorom strihač pretáčal posledné nahrávky pred dokončením 120 dní Sodomy a Pasolini popritom ako sledovali niektoré zvrhlé scénky, dával nejakému novinárovi rozhovor. Sľubný začiatok sa však v priebehu pár minút zvrhol do festivalového štandardu. Zväčša to mám rád, ale teraz mi to nesadlo. Momenty ako vizuálne prerozprávanie jeho nasledujúceho, už nezrealizovaného projektu, ma vyslovene iritovali, až na scénku orgií medzi homosexuálmi a lezbamy. Nieje to vôbec zlé ale nesadlo mi to. ()
Nemam rad Pasoliniho a filmy o nom : 20 % ()
Zdá se mi skvělý mix nenápadných, takřka až domáckých výjevů (Pasolini v rodiném kruhu, restaurace) a vizualizace jeho nerealizovaných scénářů - hlavně ten, kde se objevuje Ninetto Davoli - o tom jak na Zemi přišel Mesiáš. Velice mne ten film zasáhl, ale ne snad kvůli notoricky známé biografii a koneckonců i notoricky známé osobnosti Pasoliniho. Spíš určitým tajemstvím a neproniknutelností - ten film je hlavně meditací nad určitými idejmi - pocit nedvratného konce a úpadku společnosti. Protest jako prostředek proti bytí v nesnesitelném světě. Atd. Atd. Podrobnější komentář až po druhém shlédnutí. ()
Vyprávění, jak dobře víte, už neexistuje. Oplakáváme ho? Trochu jo. Ale Pasoliniho metafory byly taky fajn - dávaly intelektuálům to, co si jinak přísně zapovídají - příběhy, byť takové, u nichž netřeba vypínat mozek. Právě proto by si si zasloužil, aby události jeho posledního dne zkomponoval pro filmové plátno režisér a vypravěč alespoň z poloviny tak dobrý, jako byl Pasolini sám. Obrazy jsou fajn a pokaždé, když luxusně dabovaný Dafoe recituje Pasoliniho autentické promluvy, plátnem se mihne kometa jedinečného ducha. Září o to víc, oč se okolo něho rozprostírá tma. Tma jménem Abel Ferrara. Přirozeně. Není nic, co by nebylo o politice. ()
Ferrara je svoj a iný už nebude. Vidieť, že ku kontroverznému režisérovi pristupuje s rešpektom, zároveň sa nebojí prehovoriť vlastnou rečou. V netypickom životopise sledujeme posledné dni chlapíka čo si to rozhádzal s celou Itáliou, napriek tomu neopúšťal svoje presvedčenie. Netajil sa orientáciou, politických názorov a stále provokatívnejších filmov. Ten posledný čo plánoval už síce nikdy neuvidíme, Ferrara sa ale pekne vynašiel a dovolil nazrieť do hlavy tejto nepochopenej persóny. Moc pekná ukážka s padajúcou hviezdou, zároveň zaujímavý rozhovor s novinárom, kde sa Pasolini pustí do filozofických úvah. Defoe v neľahkej úlohe presvedčivý čoho vrcholom mala byť oná osudná noc, lenže aj tá sa podriadi emotívne vypätému zisteniu matky, ktorá prichádza o svojho druhorodeného. ()
O P. P. Pasolinim se musel natočit podobný snímek. Forma vyprávění a stylizace byla správná, jen takto můžeme pochopit jeho svět, jeho filmy, jeho život. [Febiofest 2017 27.3.2017] ()
... za to, že to bylo barevný. ()
co to kurva bylo? spletenec obrazu a hudby. ()
Reklama