Režie:
Bertrand BlierScénář:
Bertrand BlierKamera:
Sacha ViernyHudba:
Philippe SardeHrají:
Patrick Dewaere, Ariel Besse, Maurice Ronet, Geneviève Mnich, Macha Méril, Nathalie Baye, Nicole Garcia, Fabrice Luchini, Maurice Risch, Maurice Biraud (více)Obsahy(1)
Předčasně zesnulý Patrick Dewaere v tragické roli nevlastního otce, který se zamiluje do své adoptované dcery. Otčím si nemůže pomoci, jeho city a touhy jsou tak hluboké, že ačkoli si je vědom svého jednání, nemůže to zvládnout a situace pomalu spěje k tragédii. (MVanis)
Recenze (23)
Označiť Blierov film ako "lolitovský" nie je celkom spravodlivé. Lolita je vyzývavá, pričom vedome útočí na Humbertove zmysly svojou mladíckou aroganciou. Blier na druhú stranu nahrádza aroganciu neistotou a vyzývavosť strachom. V spracovaní vzťahu nevlastného otca a adoptívnej dcéry je úprimný, priamy a vyhýba sa prvoplánovej provokácií. Marion nie je vyzývavá, má strach a hľadá pocit bezpečia; Rémi je nerozhodný, neistý, potrebuje zachrániť a má tendenciu od problémov utekať. Príbeh má pokojné a pomaly plynúce tempo, vďaka čomu vývin zápletky zasiahne diváka vždy v ten správny moment. Kompozícia mizanscény je mimoriadna, Blier využíva estetiku filmového neobaroka a kontrastu dvoch odlišných svetov: drahé a preplnené reštaurácie, v ktorých Rémi hráva na piano a skromne zariadený Rémiho byt s holými stenami, niekoľkými obrazmi na podlahe, pianínom, starostlivo usporiadanými LPčkami a stolom s dvomi stoličkami v predsieni. Dôležitým prvkom v narácií je búranie onej notorickej štvrtej steny, kedy sa rozprávačom striedavo stávajú Rémi, jeho priateľ Nicolas, či Nicolasova manželka. Ťažisko filmu je v postavách, ktoré sú výborne napísané a rovnako úchvatne zahrané. Patrick Dewaere po celý čas exceluje v úlohe rozpolteného klaviristu plného pochybností, Ariel Besse mu skvelo sekunduje a veľmi príjemným prekvapením je "basista" Maurice Risch. V hudbe stavil Sarde na prevažne klavírne skladby ladené štýlovo do jazzu. Milostná téma je nádherná a melodický postup mi trochu evokoval Ravelovu Pavane pour une infante défute. Objavuje sa aj sladkobôľne husľové sólo Stephana Grappelliho, ktoré sa výrazom odlišuje od jazz manouche kompozícií, ktorými sa preslávil ako člen Quintette du Hot Club de France. Beau-pére je príbehom o hľadaní pocitu bezpečia a o tom, ako veľmi dokážeme klamať samých seba keď sa cítime ohrození a bezmocní... ()
Zlatá Palma - výběr ()
Tak půvabné a křehké a přitom tak surové! Rozum a konvence spalující láska při smutném klavírním doprovodu Patricka Dewaere, který zde podal sebezničující herecký výkon. Dewaere o pár let dříve v Buzících žil divoce, ve vzdoru vůči světu a společenským pravidlům. A snažil se, coby Pierrot, od života urvat alespoň kousky vášně, když už nelze lásky. Naopak zde byl, coby nevlastní otec Rémi, klidný a zodpovědný, dlouho se snažil žít navzdory sám sobě... a touze po lásce se zoufale bránil (jako zřejmě i ve svém civilním životě, kdy jen o rok později spáchal sebevraždu). Měl jsem pocit, že tuto čtrnáctiletou lolitku, sympaticky ušatou a neuvěřitelně okatou Marion (přesvědčivá 15ti letá Arriel Besse byla velice sexy), která mu vlezla postupně do hlavy, do srdce i do postele, snad Patrick Dewaere prožíval doopravdy. Ke své smůle. ()
Jediné, co z Bliera zbylo, bylo provokující téma. Humor, nadhled, nečekaná pointa, to všechno kamsi zmizelo. Tenhle film neprovokuje a pochybuji, že provokoval v době svého uvedení. Dewaerea mám ráda v dramatech i komediích, protože vždy podal strhující výkon. Tady mě málem strhnul do propasti spánku. ()
Variace na téma Lolita, které místy nutilo plakat, smát se a doufat v něco, co možná ani nepřijde, vše smíchané v koktejlu spojující životní bolesti a lásky. Zůstal ve mě velmi zvláští pocit. Velmi zvláští film s vynikajícím výkonem Patricka Dewaereho. ()
Patrick Dewaere nepotřebuje mluvit, stačí, když se podívá.. A sledovat ho, jak hraje na klavír, to je v podstatě splněný filmový sen, můj, pochopitelně.. Dalším velkým plusem tohoto snímku je nádherná hudba a malá copatá Ariel Besse, která přesně ví, co chce a já se jí ani na okamžik nedivila.. Pomalé tempo vyprávění mi sedlo, jedna se mohla zaposlouchat do tklivých tónů.. Jinak tedy tuším, že ten, kdo psal obsah, film neviděl.. Mně se závěr zamlouval a jako tragédii jsem ho rozhodně nevnímala.. ()
Ve filmu je hodně klavírní hudby, protože hlavní hrdina hraje po nočních podnicích. A jeho následující milá je taky klavírní virtuózka. Příběh nevlastního otce, který po smrti své ženy vychovává její 14letou dceru. Dívka se do něho zamiluje a všemožně ho svádí i vydírá, aby se s ní miloval. Nakonec, po mnoha pokusech se to stane, a tím se roztočí kolotoč nepříznivých událostí. ()
Uživatel Courtenmanche to tady zabil komentářem: ,,Chybělo tady hodně věcí, ale nejvíce doktor.´´ Dá se říct. Jenomže tohle je prostě film Bertnarda Bliera. Znamého provokativního režiséra, jehož vrcholné provokaterské dílo Buzíci jsem tedy neviděl a ani mě příliš neláka. Jenomže tady mi přišlo, že by se Blier mohl zapomenout a natočil poměrně normální drama. No, na své provokáterské choutky Blier nezapomněl ani mimo komediální žánr. Jenomže Otčím není jen provokativní, Otčím je v první řadě hodně křehký. Tak moc, že se mi v podstatě těžko okecavá. Ale hned úvod, kdy hlavní postava Remi sedí u piana, glosuje dění a začíná vyprávět svůj příběh mě zaujal svou kompozicí. A celý ten začátek vyprávění ještě bez nějakých sexuálních motivů, naopak s tématy jako krize středního věku, smíření se smrtí blízké osoby a úkolem sdělit smutnou zprávu a stát se opatrovníkem byl hodně citlívy a velmi se mi líbil. Následujícím děním jsem byl trochu šokován a i občas uvažoval, že to vypnu, ale na to bylo moc napínavé, jak tato partie dopadne a celý film už mě moc pohltil. Blier zde vytvořil opravdu neotřelou imitimní zápletku s neokoukanou podmanivou atmosféru. Mnohdy i za doprovodu klavírních melodíí a po celou dobu věčně zasněných a zasmušilých očí vynikajcího Patricka Dewaere a s velmi zajímavým výkonem mladičké Ariel Besse, která ve své první a téměr jedinné roli byla velmi působivá a musím říct, že nakonec na mě nakonec velmi zapůsobil celý film. Pokud tedy pominu závěrečnou sekvenci s holčičkou nové znamé, kterou vnímám jako zbytečnou samoúčelnou provokaci na závěr, kterou si v tomto případě mohl Blier odpustit a byla jak z jiného filmu. ()
Hmm... Ospalé hnědé oči Patricka Dewaereho, propadajícího momentální touze po čtrnáctileté nevlastní dceři, po tragické smrti její matky. Ač byl sveden, ve vztahu pokračoval a posléze se z něj snažil vymanit a pokračovat v normálním životě. Na mně až moc křehké...I když herecké výkony dobré, víc jak tři to nebude. ()
Je "Nevlastní otec" (evropské jazyky obvykle používají dvou slov, z nichž jedno je "otec", otčím zní - podobně jako macecha - zbytečně pejorativně) vědeckou studií nebo uměleckým dílem? Nejlépe bude vzít půl z toho a půl z onoho: uměleckou studií. Nejde tu však o nějaký další pohled na "lolitu", alespoň ne na takovou, jak ji definoval Nabokov. Marion je prostě žena, i když dosud poměrně mladá - a ve své věci má jasno. Vyjadřuje se upřímně a přímo, i když její část dialogů je snad možná, ale sotva pravděpodobná. I když se její sexuální orientace vyvíjela dlouho: sama říká, že svůj vztah k Rémimu prožívala odedávna (přes svoji zesnulou matku). Aby to nebylo tak jednoduché (a aby to mohl být film), jsou tu ještě dvě zásadní postavy: Marionin otec (nakonec přece jen pevný kus země, u kterého se dá zakotvit) a Charlotte (stejně útloboká jako Marion - a jako Rémi také s dcerou, jenže vlastní). Blierovým řešením je nakonec jakýsi smír, přičemž divák sotva pochybuje, že skutečné peripetie teprve přijdou. Marion rozpoutala karmickou bouři, a sotva se dá vytušit, koho trefí první blesk. Pozn: Rémiho jsem z toho v podstatě vynechal, jejho postava mi nepřipadá příliš zajímavá, a je také lépe čitelná, i když asi právě on "to všechno schytá". ()
ocenenia : MFF Cannes 1981 - Nominácia na 1. cenu ()
Hodne uchylna romantika, dialogy plane, nepocuvatelne, Blier toto dojebal : 5 % ()
Mierne úchylná romantická dráma, ktorá sleduje príbeh dvoch postáv. Aj keď sa vo filme vyskytuje postáv viac, sú čisto iba do počtu. Film pomaly odkrýva otázky typu čo by sa mohlo stať, keby som prekročil hranicu. Tempo je však príliš pomalé, aj keď záver čo-to zachraňuje. ()
Ano... ()
Chybělo tady hodně věcí, ale nejvíce doktor. ()
Hlavní hrdina je vlastně nezralý, neschopný a neustále se litující slaboch. Je zvláštní, jak Patrick Dewaere dokáže tím svým smutným pohledem přesvědčit diváka aby s ním přesto soucítil a ještě mu fandil. Mistrná manipulace. ()
Krásné.. ()
14-leta Marion se po smrti sve matky upne na mladeho nevlastniho otce, ktery se zivi hrou na klavir a zacne ho pomerne intenzivne svadet, az jejich vztah prerusta ve vztah milenecky, z ktereho se ovsem otec snazi vyprostit. Velice zajimava variace na Lolitu, kde exceluje Patrick Dewaere. ()
Pěkně se to zamotalo, lolitské problémy, ztráta blízské osoby, otecký komplex, sexuální frustrace a nad tím vším ční herecký výkon Patricka Dewaereho (skvělý v Buzících, sebevražda rok po tomto dílku) jehož mimika nebere konce. V podstatě beze slov lze s jeho obličeje a řeči těla vyčíst co prožívá a co říká. Další plus z mého pohledu jsou krásné interiéry (i exteriéry) francouzský bytů. Škoda, že zde není uvedena hlavní dívčí postava též dobře zahraná Ariel Besseovou (http://www.imdb.com/name/nm0078769/), tato herečka to zahrála ve svých 15-ti zkušeně, po té již moc nebyla vidět, dnes žije na jihu Francie a provozuje živnost. ()
Příběh o přitažlivosti, lásce a hledání svého místa v otázce vztahu. Příběh zamilované dospívající dívky ke staršímu muži. Ne, tohle není známý příběh ´Lolita´ od literárního autora Vladimíra Nabokova, jehož román byl dvakrát zfilmován. Nabokov psal o dospělém muži, který se zamiloval do dospívající dívky, ale tento francouzský snímek vypráví sice svým smyslem o obdobném vztahu, ale z opačného hlediska. Scénář napsal sám autor své vlastní knihy a dokonce se posadil i na režisérskou stoličku, takže vše náležitě pojal plně dle svých představ. Námětem se taktéž jedná o provokativní dílo, které některé kritiky skutečně vyburcovalo, neboť zcela mylně poukazovali na údajný incest. Umělecké pouto k dané problematice má ucelený francouzský šarm nejen z daného pohledu, ale i atmosférou a určitou dojemností. Příběh zkoumá křehkou rovnováhu milostného vztahu, který po divácké stránce vyzývá a provokuje zároveň. Ono se tady hlavně poukazuje na souběh dospívání dívky, která ve svém životě prožívá něco nového, čímž se ve své zmatenosti nových pocitů toho snaží využít a to s někým, kdo je k ní nejbližší. Smyslné a milostné aspekty mladičké dívenky ke staršímu muži jsou hlavní devízou děje, který vyvolává víc otázek než odpovědí. Ano, stejně jako výše zmíněná ´Lolita´ tento příběh upozorňuje na společenské předsudky v rámci daného poznání a postoje v oblasti vztahů bez ohledu na věkový rozdíl. A tak vzniká otázka nejdůležitější. Může se ve skutečném životě něco podobného stát? ()
Reklama