Režie:
Jaroslav BalíkKamera:
Vladimír OpletalHudba:
Karel MarešHrají:
Karel Höger, Dana Medřická, Antonie Hegerlíková, Libuše Švormová, Josef Langmiler, Zdena Hadrbolcová, Jan Teplý st., Dušan Urgošík, Gustav Heverle (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Dvojice, pro kterou autoři oceňovaného televizního filmu J. Otčenášek a J. Balík použili příměru veronských milenců, není ani mladá a ani její příběh nekončí tragicky. Svého Romea a Julii na konci listopadu (ve skvělém hereckém podání obou hlavních představitelů) sledují autoři s pochopením, zatímco ne bez ironie kreslí ty, kteří jim jejich cestu za pozdním štěstím komplikují… Když se šedesátiletý Karel Pluhař (K. Höger) seznámí s Marií (D. Medřická), ženou v mnohém nešťastnou, pocítí, že chopí-li se této příležitosti, bez ohledu na malicherné zájmy a zábrany, může se ocitnout na prahu nového štěstí. Společně s Marií poznává, že se člověk nemá vracet k planému lítostivému vzpomínání, ale až do poslední chvíle života má s nadějemi a kurážnou podnikavostí hledět vpřed. Jen tak se mu život bohatě znásobí, nezadržitelně uplývající čas ztratí svou drtivou hořkost a člověk nepozná tíživé myšlenky stáří … (Česká televize)
(více)Recenze (97)
Neskutečný herecký koncert pana Högera a paní Medřické. Velmi citlivě zpracované téma lásky v "pozdějším" věku. Zkrátka nikdy není pozdě potkat se s láskou svého života. Film, který jak v době svého vzniku tak i dnes stále boří určitá tabu. ()
Brilantní studie životního optimismu tváří v tvář ubíhajícímu času a samozřejmě velké herecké vystoupení pana Högera a paní Medřické. Za její neopakovatelný pohled a chápavý úsměv je ta pátá hvězda. Nepamatuju se, kdy naposledy mi nějaký film tak zvednul náladu. ()
Nádherný melancholicky laděný film, jeden z nejlepších, co kdy ČT udělala. Radost pohledět opravdu. Příběh o lásce dvou stárnoucích lidí plný sentimentu a podzimní nálady, ale i konfliktů v mladé rodině. Duo Höger-Medřická zahrálo opravdu precizně a už jen tato dvě jména povýšila tento film na vysoký nadprůměr v tehdejší tv produkci. Výkony obou hlavních herců jsou zde dokonce lepší než samotný příběh. V dnešní především seriálové době můžete tedy srovnávat. ()
Opravdu nádherný televizní film o podzimu lidského života, kdy je člověk osamocený a potřebuje lásku druhého. Karel Höger a Dana Medřická byl opravdu sympatický pár. Takový film ve vás dlouho zůstane. ()
Jednoduše krásný film. Nejdřív jsem čekal něco ve stylu Polibku na cestu akorát v černobílém kabátě. Ale tohle bylo něco tak laskavého, příjemného a samozřejmě výborně herecky zahraného, že se tomu Polibek nemůže rovnat. Musím říct, že jsem věřil snad každému aktérovi jeho roli (ale samozřejmě pan Höger u mě zabodoval nejvíce). Ten konec, ač je de facto happy-endový, mi vůbec nevadil, právě naopak, byl krásný. Aneb láska kvete v každém věku. ()
Přechod mezi Pražským jarem a pozvolna nastupující normalizací poskytl společnosti spolu s množstvím do té doby buď nepřístupných, nebo málo známých dat vzácnou možnost jejího prvního prozření a dějinného srovnávání v široké škále témat od těch nejosobnějších až po ta nejdůvěrnější. Příběh dvou stárnoucích, ale zdaleka ne starých lidech, konvenčně nepřípustné, oboustranně se stejnou vřelostí sdílené zakopnutí o vášnivý cit v raně prarodičovském věku je dokonalou indikací tehdejší situace. Amorálnost dětí z jedné strany je vyvažována mateřskou tragédií na straně druhé. Ale vůle a nepoddajnost nevzdávat svůj osamělý život i při velmi přibližné naději na přetrvání jeho plnohodnotného prožívání je silnější. Na rozdíl od těch opravdu mladých ze STARCŮ NA CHMELU to je na konečnou sice podstatně blíž, ale i ten již ne dlouhý úsek stále za takový pokus stojí. Zvlášť ve srovnání s alternativní sirobou opuštěného stáří. Ne náhodou za velkým dílem stojí velká jména. Pár Höger-Medřická, pár dvou výsostných představitelů intelektuálního, civilního, od vnějších efektů oproštěného filmového, televizního i divadelního herectví je doplněn předčasně zesnulým scénáristou-spisovatelem Janem Otčenáškem a jedním z našich předních režisérů Jaroslavem Balíkem. Zanedbatelná nejsou ani ostatní jména (Švormová, Hadrbolcová, Langmiler, Vrchota). A zanedbatelná se nezdá být ani nadčasovost tohoto díla nadčasového tématu. Udivuje - a bolestně překvapuje - , že již dávno nebylo přeneseno na DVD nosiče. ()
Dnes jsem ho viděla poprvé a musím se přiznat, že mě vzal za mé, od přírody, romantické srdce. V černobílém provedení s nádhernou, melancholickou Marešovou hudbou jsem sledovala příběh dvou lidských duší v podzimu jejich života. Karel Höger dokázal zahrát stárnoucího ovdovělého muže tak ú-chvat-ně! ... bez dechu a se sevřeným hrdlem pozorovala jsem jeho herecký koncert. Dokázal se vzepřít rodině, svým dospělým dětem a prosadit si být po letech znovu šťastný, mít pro koho žít, chtít opět někoho milovat a chtít být milován. Spolu s Danuškou Medřickou tvořili nádherný pár dvou lidí po sobě toužících a zároveň bojujících s vnitřním ostychem odpoutat se od svého současného zázemí. Tedy hlavně Dana, Karel byl ten, kdo spíš bojoval za oba. ()
Pokud jde o Karla Högera a lásku v pozdním věku, ještě více než Romeo a Julie na konci listopadu se mi líbí Lístek do památníku. Díky Hubačovu scénáři je takový lidštější, hlubší a nesoustředí se jen na ústřední postavy, ale má poměrně široký záběr. Zato scenáristé Romea a Julie udělali přesný opak - postavy Karla Högera a Dany Medřické obdařili širokou škálou emocí a výrazů, ale ostatní odbyli. Možná to byl úmysl, možná ne, ale obzvlášť rodina mužského hrdiny složená ze čtyř prachsprostě jednoduchých karikatur špatných lidských vlastností mi opravdu pila krev. Přesto nedám nižší hodnocení, protože panu Högerovi a paní Medřické to spolu tak slušelo. ()
Jeden z nejkrásnějších čes.filmů....děkuji za ně(j).! Dojímavý příběh lásky na "podzim života". Velikáni nám tu sehrávají svým uměním všechnu podstatu lidského bytí v necelých devadesáti minutách. Úžasné.. S francouzskou Kočkou ze stejného roku řadím mezi vrcholy tv a filmové tvorby.! ()
Lidičky, to je paráda. Kolikrát jsem to už viděl, a pořád to hladí po duši. ()
Bol som primerane zvedavý na televízny film, ktorý v dobe svojho vzniku z nejakých dôvodov unikol mojej pozornosti a som primerane sklamaný. Keby sa dali vypreparovať scénky oboch hlavných predstaviteľov bol by som veľmi spokojný. Ale schematické postavičky ich príbuzenstva a najmä zábery, ktoré mali dokumentovať vtedajšiu dynamickú a zaujímavú súčasnosť ťahajú toto dielo prudko dole. Tie hviezdičky sú dosť slabé, aj keď patria dvom hereckým a ľudským velikánom. ()
,,Já jsem ještě neobrostl mechen. Já jsem ještě živej!" Jaroslav Balík je dosti zvláštním režisérem nebo-li filmovým vypravěčem příběhů (lidově řečeno). Ve dvou filmových knížkách vydaných v 80. letech, které jsem měl nedávno vypůjčeny z knihovny, byly jeho filmy nesmírně vychvalovány pro důsledná zpracování námětů ze současnosti tehdejší socialistické společnosti. Bohužel zrovna onen aspekt, který si soudruzi na jeho dílkach tolik cenili, trochu sráží můj dojem z filmu. Po titulcích s melancholickou hudbou Karla Mareše a krásné dlouhé scéně v kavárně, kde se dva vdovci zcela náhodně seznámili a dávejí se do řeči, následuje až podprůměrný ponor do Pluhařovic rodiny s nevýraznými vedlejšími postavami a pak mnohokrát jakési dokumentární záběry mapující tehdejší mládež a rušný život ve městě. V jiném filmu by mi podobné záběry snad ani nevadily či bych je i možná ocenil, nicméně v onom melancholickém rozpoložení, do jakého mě dostaly scény s hlavními protagonisty, na mě působili až moc rušivě (včetně objevující se bigbeatové muziky). Škoda, neboť Romeo a Julie na konci listopadu by zcela určitě fungovali i jako ryze nadčasový příběh bez podobných reálií. Na začátku jsem měl pocit, že tak slibně rozjíždějící se příběh o vztahu dvou stárnoucích lidí v podání takových herců jako jsou Karel Höger a Dana Medřická, nemůže nic pokazit. Samotné dialogy z pera Jana Otčenáška napokon dávají všem jejím společným scénám osobitné kouzlo. Za lidský příběh ze života, podbarvený nádhernou Marešovou hudbou a s dojímavým závěrem bez pátosu, a za dva velké herce v hlavních rolích dávám rozhodně 4 hvězdičky. To krásné pohlazení po duši zde i přes výhrady nakonec dorazilo. 80% #Challenge Tour 2019: 52 let filmu za 52 týdnů ()
Stále nádhera a jeden z nejkrásnějších českých filmů o životě, stáří a lásce. Vynikající herecký koncert Hogera a Medřické. Silný příběh, plný emocí a pravdy, perfektně střižené charaktery vedlejších postav a vůbec po všech stránkách skvělé dílko. ()
Karel Höger a Dana Medřická jako dvojice stárnoucích milenců, kteří se proti vůli okolí pokoušejí v podzimu svého života zachytit poslední paprsek štěstí. Otčenáškova hra získává jakýsi třetí rozměr nejen precizními hereckými výkony hlavních představitelů, ale také působivým hudebním doprovodem (Karel Mareš) a věcným přístupem autora k vztahům mezi lidmi a životu vůbec. Bez zbytečného patosu a sentimentality, s jiskřivým pocitem podvědomé naděje i zklamání. Opravdové je opravdovým a geniální geniálním. Navzdory banální obyčejnosti. ()
Karel Höger by svým hereckým projevem dal punc výjimečnosti i nějaké té budovatelské agitce a budu se muset po nějaké takové podívat. Strhává tu na sebe veškerou pozornost a i když je příběh Marie v závěru vlastně silnější než ten Karlův, je to on, jehož sny hrají ty pověstné první housle. Není na tom však nic soutěživého, nic šovinistického, jen je tu prostě za toho výraznějšího, chcete-li silnějšího, v jejich jinak moc krásném rodícím se vztahu. Za nejsilnější pak ale nepovažuju romantické techtle s náznakem mechtlí mezi oběma hlavními protagonisty, ale Karlovo upřímné zhodnocení svých nezdárných dětí, to bylo tvrdé a svým způsobem očistné. Příjemný snímek o stárnutí s nadějí a budoucností. ()
Někteří Páni Herci a Paní Herečky jednoduše ční nad jakoukoliv pomyslnou desítkou. V jednoduchém, věrohodném příběhu o generačních vztazích krom Karla Högra a Dany Medřické hraje důležitou roli jako symbol stáří i "dědeček" automobil. Krásný příběh. ()
Pan Herec a Paní Herečka v nádherném filmu o tom, že i v pozdním věku má člověk právo na vlastní život a na štěstí. ()
V objatí podmanivého klavírneho doprovodu a v jesennom vetre tancujúcim zožltnutým lístim sa odvíja krehký príbeh bytostí, ktoré už sami neverili, že ich dokáže stretnúť láska. Čaro rozvíjajúceho sa vzťahu naráža na chlad dávno vyhoretých členov rodiny ( okrem malého vnuka ). Je nádherné sledovať legendy českého herectva, ich nepatrnú mimiku, pohyby... Film pôsobí ako balzam na dušu, o to viac, keď prežívame svoju rýchlu dobu. Kiež by bolo viacej takých liečivých balzamov. Potrebujeme to. ()
Výborný, místy dojemný a super zahraný. A nakonec vlastně hrozně optimistický. Zajímavý je, že i v tom věku byla Medřická fakt hezká. ()
Jsou filmy, které se vám po zhlédnutí vypaří z paměti jako pára nad hrncem. A jsou filmy, které se vám usadí natrvalo hluboko do paměti a tam zaprášeny čekají, třeba i třicet let, až přijde čas, aby se vám opět připomněly v plné kráse. Ten okamžik nastal 13.7.2008, kdy díky ČT1 tento filmový skvost hluboko uložený v mé paměti opět zazářil v plném lesku. Vidět tak dokonalý herecký výkon dvou vynikajících velikánů české filmové tvorby, Dany Medřické a Karla Högera, po tolika letech byl pro mě opravdovým filmovým zážitkem. Tento příběh nám všem připomíná, že mít více roků neznamená vždy se smířit se stářím a odevzdaně čekat na smrt, ale že i v těchto letech lze něco od života chtít a něco mu (někomu) dát (darovat). ()
Reklama