Tvůrci:
Álex PinaHrají:
Úrsula Corberó, Álvaro Morte, Itziar Ituño, Miguel Herrán, Jaime Lorente, Pedro Alonso, Esther Acebo, Darko Perić, Alba Flores, Enrique Arce (více)VOD (1)
Série(5) / Epizody(48)
Obsahy(3)
Osm zlodějů vezme rukojmí a zamkne se v Královské španělské tiskárně cenin, hlava zločinců manipuluje s policií, aby postupovala podle jeho plánu. (Netflix)
Recenze (585)
Začíná to slibně ale brzo je z toho vlastně taková lupičská telenovela a dál žene jen zvědavost jestli se někdy konečně dostanou taky ven... Hlavní pozitivum Profesor vs. Raquel. ()
Velmi dobře zabavilo ... taková "mexická" telenovela s brilantním motivem krádeže a skvěle vykonstruovanými postavami a jejich charaktery ... to umí fakt jen Španělé ... ()
Jedná se o seriál španělský, nikoliv americký, a takto je k němu potřeba přistupovat. Pak je to výborná podívaná a dnes už nese status kultovní. ()
Hodnotím po zhlédnutí prvních dvou sérií, které jsou ve skutečnosti sérií jednou, neboť obsahují jeden příběh ve 22 epizodách. Tento seriál je naprosto unikátní záležitost - skvělé herecké představení, propracovaný scénář, chytlavý příběh, neskutečné napětí, příjemný soundtrack a psychologicky propracované postavy. A klobouk dolů před scénáristou - příběh o jedné bankovní loupeži rozprostřený do necelých 18 hodin, kde je stále na co se dívat - hmmm ... 95% ()
SPOILER: Tokio je kráva nebeská! ()
Seriál ve stylu známého seriálu Útěku z vězení. A bohužel jsou zde podobnosti ve všem - jak v tom pozitivním, tak i v tom negativním. Slibná první série rozehrává atmosférický (i když už zde předvídatelný) příběh, jak přepadení tak i jednotlivých postav. Ale už zde si člověk řiká, hlavně aby ze zbytku seriálu a z dalších sérií nevznikla jen nastavovaná kaše, která se snaží za každou cenu příběh rozvíjet co nejdéle. A to se bohužel stalo, seriál se zákonitě zamotá, začne se zde odehrávat snad každá myslitelná situace a časem přestane děj dávat smysl a občas dokonce popírá sám sebe. Chování a činy některých postav se stanou nelogické a naprosto neuvěřitelné. Prostě jeden z mnoha seriálů, který se snaží vypadat inteligentně a vychytrale, ale opak je pravdou. Jediné plusy které po první sérii zůstanou je hudba, která dodává seriálu určitou osudovost a pak charaktery jednotlivých postav, kteří jako vyděděnci společnosti fungují lépe než Suicide Squat. Bella Ciao! ()
Stále to ve mně kolísá, jestli se Papírový dům nabušený průměr, nebo pokulhávající nadprůměr. Ono je to totiž sérii od série. Jak bych všem vřele doporučila druhou a třetí, tak první a čtvrtou považuju spíš za nutné expoziční a upadávající zlo. První půlka pětky pak zase táhne procentáž o něco nahoru - no, uvidíme, co dál. Každá aspoň trochu originální věcička ze zatuchlých Netflixových vod se cení. ()
Naprosto geniální, špičkové provedení i zpracování každého dílů i série, jednoduše naprostá paráda i výběr herců se neskutečné povedl, jak už jsem psal výše, jednoduše naprostá paráda. ()
Původně neuvěřitelné dílo dlouhé pouze dvě série se vinou nenasytných fanoušků a nejmenovaného audiovizuálního monopolu rozrostlo o zcela zbytečnou kopii původních dvou sérií, která sice zabaví (a baví velmi), ale zároveň staví hodnocení seriálu do schizofrenní pozice, kdy tu na jednu stranu máme geniální scénáristickou hříčku s pár chybami a generické pokračování, kde postavy nejenže podruhé vstupují do stejné řeky, ale na rozdíl od posledně si zapomněly šnorchl a rukávky. S plným vědomím scénáristů, kteří zcela přirozeně nechají geniálního profesora navést bandu mentálně nestabilních a konfliktních čičmundů na ten největší heist na světě, protože jinak by nemohli děj, který by šel rozplácnout do jedné max dvou sérií vykrmit nekonečnem žabomyších válek mezi jednotlivými protagonisty, kteří jsou i v případě toho největšího ohrožení života schopní dohádat se kvůli sebemenší 3,14čovině. Samozřejmě nikdy to není problém, neboť geniální El Profesor by snad našel důmyslný plán i na to, kdyby Denvera během loupeže rozbolel zub moudrosti. Třešničkou na dortu je samozřejmě to, že se nějaký finanční dopad činu lupičů začal řešit až tak v posledních dvou epizodách páté série, byť by i měla být evropská ekonomika v trapu už od dvojky. A protestující dav zůstal jen davem v pozadí. O vykonstruované kritice systému, jejíž založení na strawmanovi v podobě nesmyslného mučení vyčnívá v celé té komplikované síti Profesorových plánů jako sáňky v létě, se raději ani nezmiňuju. Inu, je toto ale problém? Seriál mě i přes bažilion drobných chyb bavil velmi, cením si minimálně první dvě série, ale i pokračování má spoustu neskutečně dobrých nápadů, nehledě na senzační nové postavy jako je vole Palermo, Pamplona, Bogota či Marsella. Je sice škoda, že se skvělý rukopis Álexe Piny po několika epizodách tvrdě zautomatizuje, viditelné je to hlavně v navazujících sériích, kde už divák, naučený originálním seriálem, prostě očekává, že se na každý problém vždycky najde nějaký ten tríček; zvlášť když je většina těch problémů vatově vykonstruovaných a skutečné plot-twisty přicházejí pravidelně až v posledních epizodách. A i ta slibovaná "guerra" byla spíš jen důvodem k dalším a dalším vztahovým problémům, jako bych sledoval Elite a ne akční seriál. Má tedy smysl seriál vidět? Jistě, ideálně celý, nuda to není, ale veledílo? Nevím... ()
Snad každý někdy ve svém životě, byť třeba jen na nepatrný okamžik, zauvažoval nad tím, že by vykradl banku. Takové přepadení by ovšem zcela jistě vyžadovalo plán s klíčovou vlastností – konzistencí. A právě ta tomuto seriálu žalostně a bolestivě chybí, což se nejvíce projevilo po druhé sérii. Zbývající tři řady totiž působí jako laciné natažení něčeho, co mělo dávno skončit. Jako kousek másla namazaný na příliš velký krajíc nebo vyžvýkaná žvýkačka. A to vše téměř oproštěno od jakékoliv logiky či uvěřitelnosti příběhu s pouze malými záblesky kvalit prvních dvou obsahově ucelených sérií, které však také vykazují problematické symptomy později mutující v zabijácký virus přehnané dramatizace. Přitom začátek celého Papírového domu skutečně není vůbec špatný. Nadmíru dobře ustavuje postavy a jejich vlastnosti a některé dialogové výměny a přestřelky opravdu nesou patřičnou hloubku. Vztah výbušného Denvera s jeho klidným a vyrovnaným otcem Moskvou tvoří super paralely ke vztahu Ria a Tokio a duo Nairobi a „medvídkový“ Helsinky je radost sledovat. Berlín je ale o něco problémovější (byť stále funkční), jelikož byl od samého začátku napsán jako účelově vyšinutá postava, jež se svojí nepředvídatelností stává předvídatelná (někdy ohryzuje i to debilní “padouchovské” jablko). Jeho role v seriálu je jasná: má za cíl vytvářet a současně usměrňovat bouře emocí mezi dalšími postavami. To nevyhnutelně vede k vyhroceným situacím, kdy postavy jednají v rozporu s atmosférou celé situace – loupeže s rukojmími – a naprosto nelogicky. Někdy to vřelo tak moc, až jsem si říkal, že Profesor se asi zapomněl zmínit, aby puškami mířili na rukojmí a ne na sebe navzájem. Profesorovi obecně seriál buduje jakýsi kult osobnosti, a přitom jeho plán s tiskárnou cenin ve spoustě případech stojí na řetězci náhod a neuvěřitelné dávce štěstí. Navíc se hlavně kvůli Tokio začne plán rozpadat, čímž se její postava později vyznačovala nejvíce: prostě nebyla schopná držet se daných instrukcí, a i když se ohání “nemůžeš celou akci zkazit ostatním, kteří by kvůli tomu trpěli taky”, je zpravidla první, kdo udělá nějaký fuck up. To má společné s Arturem Románem, jehož obdobně neoblomná stupidita dělá z dějových linek s rukojmími docela uhozenou záležitost. Jasně, chápu, že poselství seriálu spočívá v lidskosti postav a jejich chybách a v tom, že nic (hlavně pak život samotný) nejde přesně podle plánu. Ale co je moc, to je moc. A tím myslím poslední tři série. Výjimečně seriál sice stále zvládá zdařile rozvádět vypjaté situace, ale způsob, jímž se do nich dostává, je zkrátka bolest. Ačkoliv možná došlo k nárůstu produkčních hodnot a zachování skvělého soundtracku, téměř všechny ostatní kvality vzaly za své. Netflix zdá se chtěl více dramatu a akce, a tak se dal do pohybu “plán” s vyloupením národní banky, jenž je ovšem děravý jako Windows Defender a způsobem provedení připomíná heisty z GTAčka - odpálit a zdemolovat, co se dá, a střílet po všem, co se hýbe. A to akční scény nikdy nebyly (a ani být neměly) pointou seriálu, což mu kvůli jejich četnému výskytu a chabé technické stránce podkopává nohy. Celé to pak pohřbívá naprosto kolosální pitomost a absence logiky: Palermo je jen laciná a svým chováním extrémistická varianta Berlína, který ale v seriálu zůstal formou flashbacků (pravděpodobně kvůli rozpoznatelnosti značky - stejně jako hobiti v Prstenech moci); další dvě nové postavy nejsou málem ani představeny; všichni předchozí členové party měli být celosvětově hledaní a identifikovaní (přesto je bezpečností složky před přepadením nepoznají ani tváří tvář); zástupci policie jsou až na výjimky zcela dehumanizováni, což jen utužuje nudnou morální černobílost; zásahové jednotky připomínají cirkus; pumpa z ropné plošiny byla do banky patrně teleportována a Tokio je z nějakého důvodu vypravěč toho všeho , i když u spousty událostí fyzicky nemohla být. ___ Je to škoda. Příběh jako celek a dokonce i jeho úplný závěr skutečně stojí za za zhlédnutí. Zbytek (čili většina) už ale ne. Zatracenej Netflix a jejich ždímání značek v honbě za penězma. Co zprasí příště? () (méně) (více)
Výborná záležitost ze Španělska, u který budete napjatý jako nikdy předtím. Seriál je skvělý od A do Z. Herci (ach ta španělština!) - suprově vybrané postavy včetně rukojmích. Hodně zajímavé a hlavně povedené originální téma. Tohle musíte vidět, abyste pochopili (jediná vada na kráse jsou občasné úsměvné scény, kdy se hackují telefony a aplikují mini mikrofony). Seriál takového kalibru tady už dlouho nebyl. Díky za to. (Druhá série je už trochu za čárou, přestřelky jsou přehnané až k smíchu, konec je hodně sluníčkový,ale přimhouřím obě oči, protože je to prostě svěží věc). Finálová série je opět za hranou i vzdálené reality, po první velice divoké půlce, je druhá část ale moc pěkná dohra plná zvratů a flashbacků, nakonec se to dle mého uzavřelo překvapivě dobře, určitě jeden z těch povedených konců (s ohledem na to, jak to mohli tvůrci jinak zakončit) 5* ()
Celkem originální seriálek (myslím tím první dvě série) ... Krásná španělština a místy nápaditě budované scénické napětí. Proti tomu jsou všichni Dannyho kámoši atd. jen plastové nasládlé hovínko :) Jedna hvězdička dolů za snad až příliš mnoho prezentovaných horkých vztahů na pracovišti a též za ten docela nečekaně barvotiskový závěr... EDIT: tak po druhém spoluzhlédnutí se skoro dvouročním odstupem dávám dolů dvě hvězdičky .. Těch 22 dílů by se v pohodě vešlo do 10 (resp. i do jednoho celovečeráku), kdyby se eliminovaly všechny ty silně otravné a stále se opakující telenovelovité kecy a scény (včetně úplně zbytečných, samoúčelných a prodlužovaných kopulačních záznamů skoro každého s každým) a zejména dominující a neustálé dementně pubertální potyčky a hysterické divadelní scénky silně vypatlaných členů týmu, kteří si vedle bankovek zapomněli vytisknout aspoň 10% vlastního IQ (v čele s mega kravkou "Tokio" a psychopatem "Berlínem"). ()
Parádní jízda od začátku až do konce. Geniální Profesor, komisařka Raquel, pošuk Berlín, vůdčí Nairobi, průšvihářka Tokio a Rio, pomalejší Denver s tátou, Helsinky a Oslo, rozesrávač ředitel Arturo s Monikou. Pobavil mě základní instinkt i bodnutí nůžkami s kulatou špičkou:) Pro mě nejlepší seriál za hodně let. ()
Odsýpa to pekne, až na nadmerný počet nelogických zvratov špičková vec! ()
GE-NI-ÁL-NÍ! První série mě naprosto odrovnala a ty další v tom krásně pokračovaly. Absolutně dokonale promyšlená hra s divákem, kdy každej díl vyvolává v člověku pocit, že se prostě stane něco, co nebylo v plánu. Skvělý, skvělý, skvělý! Výborná podívaná od začátku až do konce. Díky La Casa De Papel jsem se zamilovala do španělštiny. A do Berlína! ()
Peklo je když napíšeš scénář, kde děj posouván jest pérama. ()
Parádní španělská nálož, která mě na pár hodin přikovala k TV. Netflix v poslední době sype z rukávu jednu pecku za druhou a Money Heist/La casa de papel je další z nich. Originální námět, sympatický scénář, zajímavý casting a dobře sedící hudba dělá z papírovýho baráku jednu z TOP věcí, co sem za poslední dobu viděl (srovnatelná s pátou sérií Peaky). Ze sympatický bandy čórek jednoznačně nejvíc žeru narcise Berlina (ze kterýho díkybohu není druhej T-bag z Prison breaku), Nairobi a Helsinki. Na druhý straně spektra protivná a impulzivní Tokyo, hrdina Arturito plus debílek Rio. Když ohlídnete od zbytečný hromady romance a nelogičnosti - viz třeba profesorův "románek" - dostanete povedený seriál, kde si hlavní hrdiny rychle oblíbíte, a kde jsou policajti opět za kretény (neschopná Raquel, která má být elitou vyjednávačů Španelska, a přitom...no uvidíte sami). Třetí série mě vůbec nebavila, nedokoukal jsem, a nebudu si kazit dojem. Trochu lepší čtyřka! ()
První a druhá řada byla špičková. Třetí řada se držela v pozadí, ale ta čtvrtá... Jen škoda že to místy mělo hluchá místa. Poslední dva díly byl nářez, škoda že se to tempo nedrželo v dalších dílech. Jinak bych tomu dala plný počet. ()
Člověk, který přímo žere nynější španělskou kinematografii, sympatizuje s propracovaností a psychologií, si nemůže nezamilovat tento snímek. Nabízí totiž všechno, co člověka ve filmu či seriálu zaujme, a tak si postupem času k němu vytváří citové pouto. Co je hlavní, v seriálu jsou obsaženy symboly, což je hlavní aspekt k oblibě. La casa de papel má svou vlastní hymnu, která i když nechcete, Vám zní v hlavě ještě další den. Má také vlastního maskota ve formě Dalího, který také zaujme každého nadšence výtvarného umění. Symboly zde nechybí a jsou velmi důležité, i když se to nezdá. Další důležitá věc jsou postavy. La casa de papel nám vyobrazuje, že i zloději jsou lidé a mají duši. Líbí se mi styl seznámení postav s divákem, jak nám snímek nabízí. Máme možnost se alespoň v jedné postavě najít, čímž se nám otvírá větší citové pouto a s větším citovým poutem jsme více závislejší na seriálu, což je účel. Humor mi zde také nechyběl, hlavně ten černý. Líbí se mi, jak si dokáže seriál taky pěkně pohrát s emocemi. Dává nám najevo, že snímek nemá slitování. Abych pravdu řekla, emoce se mi pěkně mísily. Jeden díl jsem byla pořádně nasraná, pak se stalo něco zvratného a najednou všechen vztek zmizel a byla jsem v opojení. Také mě velice překvapilo, že scénáristé píší scénář během natáčení a nemají ho předem napsaný, to mě dost zaujalo. La casa de papel je zážitek pro všechny vaše smysly. Mimochodem vztah profesora s Raquel mi přijde tak podobný se Sly Cooperem a Carmelitou. ()
Námět dobrej, škoda, že to natočili španělé.Osoby nesympatické a scénář natolik idiotský a nepravděpodobný, že je lepší se tomuto nepodařenému výtvoru obloukem vyhnout.90 % je silně nadhodnocerné.Buď jsou češí opravdu hloupí debilové a čumí na vše, aniž by u toho zapnuli mozky,nebo je to hodnocení podvrh od Netflixu.Kdo je fanoušek seriálu, je dement. ()
Reklama